ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/5343/20	
                                                                                Суддя І інстанції – Момонт Г.М.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1  до Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності  та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Управління служби безпеки України в Кіровоградській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 28 вересня 2006 року по 09 лютого 2018 року;
- зобов`язати Управління служби безпеки України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 28 вересня 2006 року по 09 лютого 2018 року з урахуванням виплат, які були здійсненні.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що проходив військову службу в Управлінні СБ України в Кіровоградській області з 28 вересня 2006 р. по 09 лютого 2018 року, при цьому за цей період  індексація грошового забезпечення виплачувалася частково, в той час як відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року позовні вимоги було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління служби безпеки України в Кіровоградській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації його грошового забезпечення за період з 01 жовтня 2014 року по 09 лютого 2018 року. Зобов`язано Управління служби безпеки України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію його грошового забезпечення за період з 01 жовтня 2014 року по 09 лютого 2018 року. У решті позову було відмовлено. Стягнуто на користь позивача 750 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області подало на нього апеляційну скаргу в якій просить  рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що  судом  не враховано, що у період з 01.10.2014 по 09.02.2018 року позивачу нараховані суми індексації не виплачувалися  з огляду на обмеженість бюджетного фінансування  та відсутність бюджетних асигнувань на здійснення виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців СБ України і відповідач як  розпорядник бюджетних коштів, не мав правових підставі для проведення індексації. Також зазначає, що  відповідачу  копії документів які підтверджують понесенні позивачем  витрати на професійну правничу допомогу не надавались. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування  судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін виходячи з наступного.  
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з довідки Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області від 16.12.2020 р. №61/17/228, за період з 28.09.20216 р. по 30.09.2014 р. вбачається, що індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 нарахована та виплачена в повному обсязі у сумі 239,07 грн, за період з 01.01.2014 р. по 09.02.2018 р. у зв`язку з обмеженістю бюджетного фінансування та відсутністю бюджетних асигнувань індексація грошового забезпечення військовослужбовцям СБ України не нараховувалася та не виплачувалася (а.с.21).
Зі змісту довідки Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області від 10.03.2021 р. №61/17/98 встановлено, що у період з травня 2009 року по вересень 2009 року, з березня 2010 року по червень 2010 року, з серпня 2011 року по листопад 2011 року, у квітні 2014 року та у вересні 2014 року   ОСОБА_1 нараховано та виплачено індексацію у загальному розмірі 239,07 грн. У період з вересня 2006 року по квітень 2009 року, з жовтня 2009 року по лютий 2010 року, з липня 2010 року по липень 2011 року, з грудня 2011 року по березень 2014 року, з травня 2014 року серпень 2014 року грошове забезпечення не підлягало індексації, оскільки величина споживчих цін не перевищувала поріг індексації. За період з жовтня 2014 року по лютий 2018 року ОСОБА_1 не нараховувалася індексація грошового забезпечення військовослужбовців СБУ у зв`язку з обмеженістю бюджетного фінансування та відсутністю бюджетних асигнувань (а.с.37-38).
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з законодавчо встановленого обов`язку проводити індексацію грошового забезпечення незалежно від наявності бюджетного фінансування.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 р. №2017-ІІІ (далі за текстом – Закон №2017) визначено, що Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Згідно з ч.2 ст.19 Закону №2017 державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, визначені Законом України “Про індексацію грошових доходів населення” від 03.07.1991 р. №1282-ХІІ (далі за текстом – Закон №1282).
Відповідно до абз.2 ст.1 Закону №1282 індексація грошових доходів населення – встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
З огляду на зміст ст.2 Закону №1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення).
Так, статтею 4 Закону №1282 передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. 
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. 
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. 
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст.6 Закону №1282 у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. 
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078 (далі за текстом – Порядок №1078).
Відповідно до абз.5 п.2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з абз.1-4, 6 Пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку.
З огляду на пп.2 п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
За таких обставин суд першої інстанції вірно зазначив, що індексація грошового забезпечення є однією з державних гарантій, спрямованою на забезпечення достатнього життєвого рівня населення, яка дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексація має обов`язковий характер та проводиться за наявності підстав визначених Законом №1282 відповідно до Порядку №1078.
Спростовуючи доводи відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування на індексацію грошового забезпечення суд першої інстанції вірно зазначив, що виплата індексації не ставиться такими нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до підприємства, установи, організації при цьому послався на  правові висновки, викладені  в постановах Верховного Суду від 12.12.2018 р. у справі №825/874/17 та від 19.07.2019 р. №240/4911/18 (провадження №К/9901/12055/19).
У п.23 рішення від 08.11.2005 р. у справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Також, суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Тобто реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. 
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем   надано договір на надання юридичних послуг №АВ/2020-1120 від 19.11.2020 р. (а.с.5), виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.6), акт виконаних робіт (надання послуг) до договору №АВ/2020-1120 від 19.11.2020 р. від 19.11.2020 р. (а.с.7), квитанцію до прибуткового касового ордера №1120 від 19.11.2020    р. (а.с.8).
Відповідно до договору на надання юридичних послуг №АВ/2020-1120 від 19.11.2020    р. ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) прийняла на себе зобов`язання надати юридичну допомогу ОСОБА_1 (Клієнт) (а.с.5).
З огляду на п.2 Договору Виконавець зобов`язалася:
- вивчити представлені Клієнтом документи й проінформувати його про можливі варіанти вирішення проблеми (юридична консультація);
- у разі прийняття Клієнтом рішення вирішувати спір у судовому порядку. Зібрати всі необхідні документи та підготувати позовну заяву.
Згідно з п.3 Договору вартість послуг з договору визначається в сумі:
- юридична консультація коштує 300 (триста) грн;
- підготовка позовної заяви коштує 1    500 (одна тисяча п`ятсот) грн.
Актом виконаних робіт (надання послуг) до договору №АВ/2020-1120 від 19.11.2020    р. від 19.11.2020 р. засвідчено факт надання послуг: юридична консультація 300    грн; складання позовної заяви та збір необхідних документів 1    500 грн (а.с.7).
19.11.2020 р. ОСОБА_1 сплачено ФОП ОСОБА_2 1    800,00 грн за надання юридичних послуг, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №1120 від 19.11.2020 р. (а.с.8).
Частково задовольняючи вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції виходив  з того, що представником позивача  не наведено  кількість годин витрачених представником на виконання  робіт  (надання  послуг), що унеможливлює оцінку їх співмірності, крім того врахував, що збір  певних документів не потребують певних знань  у галузі права, а тому не можуть підтверджувати такі витрати.
При цьому ненадання копій документів, що підтверджують понесені витрати на професійну правничу допомогу  відповідачу не може бути підставою для відмови у їх стягненні на користь позивача.
Виходячи з викладеного, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що співмірною сумою до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є 750 грн.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків зроблених судом першої інстанції, в рішенні суду першої інстанції правильно дана правова оцінка обставин по справі, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області  – залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили. 
В повному обсязі постанова складена 06 липня 2021 року.

Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова