П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/19100/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос О.В.   
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
06 липня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та дій, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в листопаді 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 (відповідача), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не надання відповіді на заяву ОСОБА_1 про нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби.
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 довідку-розрахунок про нараховану та виплачену компенсацію за неотримане речове майно станом на день звільнення з військової служби.
Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 21.01.2021 позов задовольнити частково. Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби.
Також зобов`язав військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1  довідку-розрахунок про нараховану та виплачену компенсацію за неотримане речове майно. В іншій частині позову відмовив.
Судове рішення мотивоване тим, що особа і після звільнення з військової служби зберігає право на виплату компенсацію вартості неотриманого речового майна, а відповідачем таку компенсацію не виплачено.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що під час проходження служби та на момент звільнення, позивач у встановленому порядку з рапортом про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно не звертався. 
Вважає, що на даний час позивач не є військовослужбовцем, тому звернення за компенсацією на неотримане речове майно є протиправним.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач проходив службу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу начальника головного управління персоналу - заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.05.2018 № 146-РС позивач звільнений з військової служби у запас за підпунктом "б" (за станом здоров`я ) відповідно пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.07.2018 № 163 позивач виключений зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.
22.06.2020 позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 , у якій просив:
- нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості речового майна, не отриманого під час проходження військової служби, за цінами на дату звільнення з військової служби.
-надати довідку-розрахунок вартості речового майна, що підлягало до видачі, завірену належним чином.
-надати копію речового атестату і карток обліку видачі майна майору ОСОБА_1 , завірених належним чином.
-надати копію рапорту про виплату мені грошової компенсації вартості речового майна, належного до видачі, з яким я звертався при звільненні.
Оскільки, як зазначає позивач, відповіді на звернення не отримав та при звільненні йому компенсація за неотримане речове майно не виплачена, з огляду на це, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2232-XII) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ).
Згідно із ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Приписами пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до п. п. 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Тобто, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Таким чином, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту пункту 4 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Схожий висновок щодо застосування норм права узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.10.2018 у справі № 803/756/17 (адміністративне провадження № К/9901/38716/18) від 23 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18 та у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року 120/151/20-а.
Отже, доводи відповідача про те, що після звільнення з військової служби особа не є військовослужбовцем, отже не має права на виплату компенсації вартості неотриманого речового майна колегія суддів вважає нобгрунтованими.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач після звільнення звернувся до військової частини НОМЕР_2 із заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, отримавши від відповідача довідку за встановленою формою, необхідну для такої виплати, якою підтверджено вартість майна, яке підлягало компенсації, відтак вчинив дії, необхідні для вирішення цього питання.
Докази того, що позивачу згідно довідки №19 про вартість речового майна, що належить до видачі компенсація у сумі 2005,90 грн. виплачена, матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає законним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що оскільки особа і після звільнення з військової служби зберігає право на виплату компенсацію вартості неотриманого речового майна, а відповідачем таку компенсацію не виплачено, тому правомірно зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію вартості за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби та надати йому довідку - розрахунок про нараховану та виплачену компенсацію.
Також з матеріалів справи встановлено, що відповідну заяву про виплату компенсацію вартості за неотримане речове майно позивачем подано після звільнення з військової служби - 22.06.2020. Докази того, що у період проходження військової служби, при звільненні він звертався з відповідним рапортом, матеріали справи не містять.
Позивач погодився при звільненні з усіма проведеними розрахунками, свідчить його рапорт від 25.06.2018, у якому він зазначив про те, що посаду та справи здав. Будь-яких доказів того, що позивач заперечував проведення з ним усіх розрахунків, зокрема, стосовно невиплати компенсації вартості за неотримане речове майно, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і позивачем .
Враховуючи те, що позивач під час проходження служби, при звільненні не звертався до відповідача з рапортом про виплату компенсацію вартості за неотримане речове майно та видачу довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, матеріали справи не містять, а протилежного доведено, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності протиправності в діях відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу відповідної компенсації на день звільнення, тому, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягали.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.