ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2021 року                                                                                      Справа № 906/118/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. ,  суддя Філіпова Т.Л. 
секретар судового засідання Пацьола О.О.
представники сторін в судове засідання не з`явились
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Полясик Олександра Олександровича на додаткове рішення господарського суду Житомирської області від 13 травня 2021 року у справі №906/118/19 (повний текст складено 17 травня 2021 року, суддя Тимошенко О.М.)
за позовом Фізичної особи - підприємця Полясика Олександра Олександровича  
до 1) Фізичної особи - підприємця  Антонюк Антоніни Олексіївни,
    2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр "Елтех"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з додатковою відповідальністю "Кортекс" 
про встановлення земельного сервітуту

ВСТАНОВИВ:
Додатковим рішенням господарського суду Житомирської області від 13 травня 2021 року у справі №906/118/19 за позовом фізичної особи-підприємця Полясика Олександра Олександровича до фізичної особи-підприємця Антонюк Антоніни Олексіївни та до ТОВ "Інженерно-технічний центр Елтех", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача – ТОВ "Кортекс" про встановлення земельного сервітуту було присуджено до стягнення з фізичної особи підприємця Полясика Олександра Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр Елтех" (12504, Житомирська область, м.Коростишів, вул.Київська,68; код 32935025) - 11950,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою у якій просить скасувати додаткове рішення господарського суду Житомирської області від 13 травня 2021 року у справі №906/118/19 та прийняти нове, яким відмовити в ухваленні додаткового рішення.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що відповідач звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі №906/118/19 в частині вирішення питання про судові витрати на правову допомогу після спливу встановленого частиною 8 статті 129 ГПК України п`ятиденного строку на подання таких доказів.
Скаржник зауважує, що судом першої інстанції встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат відповідачем, у порядку, визначеному процесуальним законом, до суду першої інстанції разом із першою заявою по суті (відзивом) подано не було.
Апелянт звертає увагу суду, що кошторис обліку обсягу правничої допомоги та акт приймання-передачі наданих послуг №1 датовані 16 липня 2020 року, в той час коли платіжні доручення про сплату послуг адвоката на суму 11950 грн. були видані 20 березня 2020 року, що свідчить про фіктивність/невідповідність вказаних дій з боку відповідача/заявника. Інформація, яка міститься в кошторисі обліку обсягу правничої допомоги від 16 липня 2020 року та акті приймання-передачі наданих послуг №1 від 16 липня 2020 року, не є детальним описом робіт (наданих послуг) в розумінні статті 126 ГПК України, складеним з метою відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за результатами справи, а є лише узагальнюючим документом, укладеним між сторонами угоди, без кількісної конкретизації фактично здійснених адвокатом дій, їх вартості і витраченого часу. З наданих заявником доказів (договору про надання правової допомоги, який є абстрактним та таким, що не вказує на надання правової допомоги саме в цій справі та платіжними дорученнями, які датуються раніше ніж відповідний кошторис та акт приймання-передачі послуг) не можливо встановити за що саме було сплачено кошти адвокату.
Листом №906/118/19/3609/21 від 09 червня 2021 року матеріали справи витребувано з господарського суду Житомирської області.
18 червня 2021 року до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/118/19.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22 червня 2021 року у справі №906/118/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Полясик Олександра Олександровича на додаткове рішення господарського суду Житомирської області від 13 травня 2021 року у справі №906/118/19 та призначено дату судового засідання на 07 липня 2021 року.
Від представника відповідачів – адвоката Морозової Т.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання вважає оскаржуване додаткове рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.
05 липня 2021 року від представника відповідачів надійшло клопотання про долучення доказів на підтвердження витрат відповідача на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, стягнення цих витрат з позивача та розгляд справи без участі відповідачів. 
06 липня 2021 року від представника позивача – адвоката Янчука М.О. надійшла заява про розгляд справи без його участі, вимоги апеляційної скарги заявник підтримує в повному обсязі, з обставин викладених в апеляційній скарзі. 
В судове засідання 07 липня 2021 року представники сторін не з`явились.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, відповідності до вимог статті 269 ГПК України.
Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, додаткове рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, фізична особи-підприємець Полясик Олександр Олександрович (позивач) звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до фізичної особи-підприємця Антонюк Антоніни Олексіївни (відповідач 1) і Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр "Елтех" (відповідач 2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариства з додатковою відповідальністю "Кортекс", про встановлення земельного сервітуту.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 09 вересня 2020 року, залишеним без змін постановами Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 листопада 2020 року та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 квітня 2021 року у справі №906/118/19, у задоволенні позову відмовлено.
28 квітня 2021 року до господарського суду Житомирської області надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр "Елтех" про ухвалення додаткового рішення по справі №906/118/19 в частині вирішення питання про судові витрати на правову допомогу.
Заява грунтується на тому, що під час прийняття рішення судом не було вирішено питання про стягнення з позивача на користь ТОВ "Інженерно-технічний центр "Елтех" витрат на правову допомогу в розмірі 11950,00грн., про стягнення яких було заявлено у судових дебатах 09 вересня 2020 року та надано докази понесення таких витрат.
Розглянувши зазначену заяву, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що вимога відповідача 2 про стягнення з позивача витрат на правову допомогу у розмірі 11950 грн. є обгрунтованою, підтверджена належними доказами та підлягає задоволенню, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
Згідно статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною 1 статті 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, 21 лютого 2019 року ТОВ "Інженерно-технічний центр "Елтех" було подано до місцевого господарського суду відзив на позовну заяву. Разом з відзивом відповідач не надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правничу допомогу.
Так, згідно частини 2 статті 124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Місцевим судом правомірно зазначено, що вказана норма не є імперативною і надає суду право як відмовити у відшкодуванні так і відшкодувати судові витрати, тобто вирішення цього питання закон покладає на розсуд суду в залежності від обставин справи. Законодавець поклав вирішення цього питання на розсуд суду, оскільки розмір таких витрат на початок розгляду справи може бути невідомим для учасника справи. Також можливі інші причини, які унеможливлюють визначити навіть орієнтований розрахунок таких витрат. Також на момент подачі першої заяви по суті справи розмір витрат на правничу допомогу може бути ще не узгоджений з адвокатом, адвокат може вступити в справу після того, як учасник подав першу заяву по суті справи, тощо. З цих міркувань законодавець поклав вирішення цього питання на розсуд суду.
Місцевий господарський суд обгрунтовано скористався своїм правом передбаченим частиною 2 статті 124 ГПК та присудив до стягнення з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу не зважаючи на відсутність попереднього розрахунку таких витрат при поданні першої заяви по суті спору. При цьому судом було враховано, що адвокат надавав фактичну правову допомогу, приймав участь у засіданнях, складав та подавав заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань, подав клопотання про відшкодування цих витрат та надав відповідні докази до початку розгляду справи по суті, завчасно направив ці докази іншим учасникам справи, тобто добросовісно скористався своїми правами /т.3 а.с.166 – 176/.
Доводи апелянта про те, що відповідач звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі №906/118/19 в частині вирішення питання про судові витрати на правову допомогу після спливу встановленого частиною 8 статті 129 ГПК України п`ятиденного строку на подання таких доказів є безпідставними, оскільки грунтуються на неправильному тлумаченні норми процесуального законодавства. Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено строк протягом якого подаються докази на підтвердження розміру судових витрат. Вказані докази було подано до господарського суду Житомирської області 16 липня 2019 року, тобто ще до судових дебатів. 28 квітня 2021 року ТОВ "Інженерно-технічний центр "Елтех" було подано заяву про ухвалення додаткового рішення.
В даному випадку підлягає застосуванню стаття 244 ГПК України.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Відтак, заявником не пропущено строку на звернення з заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки матеріали справи не містять доказів виконання рішення суду та сторонами такого факту не доведено.
За приписами статті 126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано: Договір про надання правової допомоги від 12 липня 2018 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр Елтех" та адвокатом Морозовою Тамарою Василівною; ордер серії КС №494473 від 19 лютого 2019 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2305/10, кошторис обліку обсягу правничої допомоги від 16 липня 2020 року, акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 16 липня 2020 року, платіжні доручення від 20 березня 2020 року про сплату послуг адвоката на суму 11950 грн.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Задовольняючи вимогу відповідача 2 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, місцевий суд, повно та всебічно надав оцінку зібраним у справі доказам, якими заявник обґрунтував понесені ним витрати на правничу допомогу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26 лютого 2015 року, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10 грудня 2009 року, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12 жовтня 2006 року, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30 березня 2004 року заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Апелянта зазначає, що кошторис обліку обсягу правничої допомоги та акт приймання-передачі наданих послуг №1 датовані 16 липня 2020 року, в той час коли платіжні доручення про сплату послуг адвоката на суму 11950 грн. були видані 20 березня 2020 року, що свідчить про фіктивність/невідповідність вказаних дій з боку відповідача/заявника. Однак, колегія суддів не може погодитись з такими доводами, оскільки відносини довірителя та його адвоката регулюються укладеним між ними договором, а попередня оплата наданих послуг жодним чином не впливає на обов`язок фізичної особи-підприємця Полясика О.О. відшкодувати судові витрати, які були понесені іншою стороною.
Безпідставним є посилання апелянта на те, що інформація, яка міститься в кошторисі обліку обсягу правничої допомоги від 16 липня 2020 року та акті приймання-передачі наданих послуг №1 від 16 липня 2020 року, не є детальним описом робіт (наданих послуг) в розумінні статті 126 ГПК України та є лише узагальнюючим документом укладеним між сторонами угоди, без кількісної конкретизації фактично здійснених адвокатом дій, їх вартості і витраченого часу. Колегія суддів звертає увагу апелянта, що зазначені документи містять детальний опис наданих послуг із зазначенням кількості часу витраченого на їх надання та із зазначенням вартості кожної послуги, а сама лише назва документа "кошторис обліку обсягу правничої допомоги" жодним чином не впливає на зміст документу, який повністю узгоджується із вимогами статті 126 ГПК України. 
Не знайшли свого підтвердження також доводи апелянта про відсутність доказів того, що послуги адвокатом надавались саме в межах даної справи, оскільки кошторис обліку обсягу правничої допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг містять посилання на номер даної справи та містять детальний опис дій, які вчинялися адвокатом саме в межах справи №906/118/19 та відповідно відображені в матеріалах справи.
Отже, зважаючи на викладене, судом першої інстанції не було порушено норми процесуального права, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на повному і всебічному розгляді в судовому процесі всіх обставин щодо розгляду питання про відшкодування відповідачу 2 судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правової допомоги, встановлення яких є необхідним для правильного вирішення вказаного питання.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, не знайшли своє підтвердження.
За таких обставин підстав для зміни, скасування додаткового рішення місцевого господарського суду не вбачається.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу ТОВ "Інженерно-технічний центр "Елтех" у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, відповідно до пункту 1 частини третьої зазначеної статті, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами першою, другою статті 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до частини третьої статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На обґрунтування поданої заяви про розподіл судових витрат представник відповідача 2 подала належним чином завірені копії: договору про надання правової допомоги від 12 липня 2018 року; додатку до договору про надання правової допомоги від 12 липня 2018 року – Кошторис від 01 липня 2021 року обліку обсягу правничої допомоги адвоката Морозової Тамари Василівни у судовій господарській справі №906/118/19 на суму 5000 грн.; акту приймання-передачі наданих послуг №3 від 01 липня 2021 року до договору про надання правової допомоги від 12 липня 2018 року; ордеру серії АІ №1043893 від 01 липня 2021 року; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2305/10 від 26 червня 2003 року.
Як передбачено частиною четвертою статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання наведених вимог суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що надані представником ТОВ "Інженерно-технічний центр "Елтех" докази є достатніми, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги та розмір понесених відповідачем 2 витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції.
З огляду на зазначене, враховуючи норми статті 126, статті 129 ГПК України, оцінивши докази, що підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, розмір понесених відповідачем 2 витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що заявлені до відшкодування витрати у сумі 5000 грн. підлягають стягненню з апелянта.
Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Полясик Олександра Олександровича на додаткове рішення господарського суду Житомирської області від 13 травня 2021 року у справі №906/118/19 залишити без задоволення.
Додаткове рішення господарського суду Житомирської області від 13 травня 2021 року у справі №906/118/19 залишити без змін.
Стягнути з фізичної особи підприємця Полясика Олександра Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр Елтех" (12504, Житомирська область, м.Коростишів, вул.Київська,68; код 32935025) - 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Справу №906/118/19 повернути до господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "09" липня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Бучинська Г.Б. 

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.  

Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.