ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5523/21 Справа № 185/2814/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

                                        ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – судді Куценко Т.Р.
суддів – Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2021 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, -
в с т а н о в и л а:

У квітні 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу /а.с. 2-5/.
Позов обґрунтовано тим, що 30 квітня 2018 року о 21.45 годин, у місті Одеса по вул. Гаршина, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Тойота» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_2 та автомобіля «Фольцваген» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », яким керував ОСОБА_3 , власником автомобіля є ОСОБА_4 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Павлоградського міськрайонного суду від 14.06.2018 року, ОСОБА_2 , було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП. Цивільна-правова відповідальність ОСОБА_4 , як власника автомобіля марки «Фольцваген» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО», згідно договору № 4973418 від 25.02.2018 року, обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до 24.02.2019 року. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , позивачу було завдано майнову шкоду. Згідно Рахунку фактури № АС-0006091 від 14.05.2018 року та Рахунку фактури № ЧПС- 000819 від 14.05.2018 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Фольцваген» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » склала 108 312,08 грн. Згідно Видаткової накладної № ЧПТО1800722 від 30.06.2018 року та Акту виконаних робіт № ЧПТО1800722 від 30.06.2018 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольцваген», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », склала 108 312,08грн. За заявою потерпілого та виконуючі взяті на себе зобов`язання по Договору добровільного страхування на підставі страхового акту № 04988-02 від 01.06.2018 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 108 312.08 грн., що підтверджується платіжними дорученнями. Факт ДТП, був визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» Страховим випадком, що підтверджується Страховим актом. На підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦПК України, співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО», було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 108 312,08 грн. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 108 312,08 грн., заподіяну відповідачем, внаслідок ДТП 30 квітня 2018 року, ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до Відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме: 108 312,08 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність транспортного засобу автомобіля «Тойота» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », була застрахована за Полісом № АК 8066111 в ПАТ «СК «УНІКА», то керуючись ст. ст. 6, 9, 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.993, ч.1 ст.1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ПАТ «СК «УНІКА», з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу. ПАТ «Страхова компанія «УНІКА», здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту, передбаченого полісом № АК8-66111, яка складає 100 000,00 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей автомобіля, а саме: у розмірі 72 265,34 грн. На підтвердження оплати 72 265,34 грн., ПрАТ «СК «ВУСО» надало страховий акт ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» № 00561 та висновок з розрахунком від 30.04.2018 року. Таким чином, зазначає Позивач, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала 34 076,34 грн. 20.12.2019 року, між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем « ОСОБА_1 » (Новий кредитор), укладено Договір № 20/12/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № 4973418-02-16-01 від 16.02.2018 року. З метою досудового врегулювання спору, 27.12.2019 року та повторно 18.02.2020 року, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було направлено повідомлення та Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, але відповідач не погасив заборгованість в добровільному порядку. Враховуючи небажання відповідача в досудовому порядку вирішувати питання, щодо повернення зазначеної вище суми позивач змушений звертатися до суду.
Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача, в рахунок відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 34 046,00 грн., витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 840,80 грн., витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 7 299,80 грн.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі /а.с. 115-121/.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, які мають значення для справи, а також судом допущено порушення норм процесуального та матеріального права /а.с. 124-126/.
Відповідач по справі не скористався своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 .
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.
Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з їх недоведеності. 
Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 16 лютого 2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО», та ОСОБА_4 був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 4973418-02-16-01, предметом якого є страхування транспортного засобу «Фольцваген» державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 ». 
Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 3018123563890094, 30 квітня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 . ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_2 п. 12.3 ПДР України та автомобілі отримали механічні пошкодження.
Згідно постанови Павлоградського міськрайонного суду від 14 червня 2018 року на ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП накладено стягнення у вигляді штрафу 340 грн.
Згідно Рахунку фактури № АС-0006091 від 14.05.2018 року та Рахунку фактури № ЧПС- 000819 від 14.05.2018 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Фольцваген» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 склала 108 312,08 грн.
Згідно Видаткової накладної № ЧПТО1800722 від 30.06.2018 року та Акту виконаних робіт № ЧПТО1800722 від 30.06.2018 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольцваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , склала 108 312,08 грн.
Згідно розрахунку суми страхового відшкодування ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі страхового акту № 04988-02 від 01.06.2018 року, сума страхового відшкодування складає 108 312,08 грн. та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 108 312,08 грн.
Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля «Тойота» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована за Полісом № АК 8066111 в ПАТ «СК «УНІКА», керуючись ст. ст. 6, 9, 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ПАТ «СК «УНІКА» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу.
ПАТ «Страхова компанія «УНІКА», здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту, передбаченого полісом № АК8-66111, яка складає 100 000,00 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей автомобіля, а саме: у розмірі 72 265, 34 грн.
На підтвердження оплати 72 265, 34 грн., ПрАТ «СК «ВУСО» надало страховий акт ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» № 00561 та висновок з розрахунком від 30.04.2018 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок – це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Таким чином, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 28 вказаного Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
За змістом ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).
Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.
Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».
Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
За правилами статті 1194 ЦК України обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, настає у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди і лише в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
20 грудня 2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП « ОСОБА_1 », укладено Договір № 20/12/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування №4973418-02-16-01 у розмірі 34 046,74 грн.
Отже, враховуючи, що ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 108 312,08 грн., у позивача, як правонаступника ПрАТ «СК «ВУСО», виникло право регресної вимоги до завдавача шкоди та винуватця ДТП ОСОБА_2 .
Факт ДТП 30 квітня 2018 року був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом №04988-02 від 01 червня 2018 року.
ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 108 312,08 грн.
ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ПАТ «СК «УНІКА» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу.
ПАТ «Страхова компанія «УНІКА», здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту, передбаченого полісом № АК8-66111, яка складає 100 000,00 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей автомобіля, а саме: у розмірі 72 265, 34 грн.
Таким чином, відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, в силу вимог статті 1191 ЦК України зобов`язаний відшкодувати різницю між завданою шкодою та шкодою, яка відшкодована ПрАТ «СК «ВУСО» потерпілому у розмірі 34 046,74 грн.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, встановивши, що суд першої інстанції, внаслідок невірного застосування норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права, прийшов до невірних висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справі про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.
Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК україни судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. п. 7, 48 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача ФОП ОСОБА_1 у даній справі захищає адвокатське об`єднання “Адвокатус” в особі адвоката Самойленка П.М. на підставі договору № 1 про надання правової (правничої) допомоги від 10.12.2019 року (а.с. 48-49). 
Згідно п. 4.1.1.1 Договору № 1 сторони погодили, що розмір 1 години роботи адвоката адвокатського об`єднання за надання правової (правничої) допомоги становить 1 921 грн.
Згідно п. 4.1.1.2 Договору № 1 коригування вартості послуг правової (правничої) допомоги адвоката за даним договором визначається на підставі підписаних додаткових угод.
Згідно п. 4.2.1 Договору № 1 розмір гонорару за надання правової (правничої) допомоги передбачений п. 1.2 цього договору у справах (спорах), що мають майновий характер, встановлюються в розмірі 35% від суми позову, повідомлення рішення (іншого акту суб`єкта владних повноважень) рішення яким прийнято уповноваженим органом на користь клієнта
В матеріалах справи також міститься додаткова угода № 3 акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 10.12.2019 року на загальну суму в розмірі 7 299,80 грн., з детальним описом робіт адвоката (а.с. 49 зв.).
Факт сплати ФОП ОСОБА_1 послуг адвоката за надані послуги підтверджується платіжним дорученням № 23 від 15.02.2020 року (а.с. 50).
Будь-яких клопотань ОСОБА_2 щодо зменешення розміру витрат на правову допомогу матеріали справи не містять.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що витрати на правову допомогу документально підтверджені та доведені позивачем, а тому приходить до висновку про необхідність їх стягнення у розмірі 7 299,80 грн.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за подання позову у розмірі 840,80 грн. та за апеляційний розгляд справи у розмірі 1 261,21 грн., а всього: 2 102,01 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2021 року - скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) завдані збитки в порядку регресу у розмірі 34 046,74 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 7 299,80 грн.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП  НОМЕР_4 ) на користь Фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 2 102,01 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                         Т.Р. Куценко 

Судді:                                                 Е.Л. Демченко

                                                                       М.О.Макаров