Справа № 938/632/20 
Провадження № 22-ц/4808/1127/21 
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківськийапеляційнийсудвскладіколегіїсуддів:
головуючого                ФединякаВ.Д.(суддя-доповідач)
суддів:                Бойчука І.В., Девляшевського В.А.                
секретаря                 Петріва Д.Б.
з участю                 представників: ОСОБА_1 адвоката Парфана Т.Д.;
                                         ОСОБА_2 адвоката Рашковської Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Верховинської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Верховинського районного суду від 25 травня 2021 року, ухвалене в складі судді Бучинського А. Б. у м. Верховині, повний текст складено 01 червня 2021 року, 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Верховинської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку.
Позовна заява мотивована тим, що державним реєстратом проведено державна реєстрація прав та їх обтяжень за №17251613 від 17.11.2014, земельної ділянки, що розташована в Івано-Франківській області Верховинського району селище Верховина присілок Підобіч, кадастровий номер 2620855100:03:001:1013 за ОСОБА_1 . Проте рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 липня 2015 року за її позовом визнано незаконним рішення Верховинської селищної ради від 16.10.2009 в частині передачі ОСОБА_1 у приватну власність 0,1547 га земельної ділянки в селищі Верховина, присілок Підобіч для ведення особистого селянського господарства та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ЯК 971473 від 26.04.2010, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,1547 га. При здійсненні нею заходів щодо реєстрації належної їй земельної ділянки встановлено, що ОСОБА_1 під час розгляду справи в апеляційному суді, 17 листопада 2014 року здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,1547 га в державному реєстрі речових прав. Їй відмовлено про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію речових прав на спірну земельну ділянку, оскільки в рішенні апеляційного суду не зазначено кадастровий номер вказаної земельної ділянки. Зазначає, що рішення державного реєстратора про реєстрацію за ОСОБА_1 земельної ділянки є незаконним. Просила скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Верховинського районного управління юстиції Івано-Франківської області Кривнюка Ярослава Дмитровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №17251613 від 17.11.2014, земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2620855100:03:001:1013
Рішенням Верховинського районного суду від 25 травня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Верховинського районного управління юстиції Івано-Франківської області Кривнюка Ярослава Дмитровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №17251613 від 17.11.2014 на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2620855100:03:001:1013.
Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норма матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що 17 листопада 2014 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державним реєстратором реєстраціної служби Верховинського районного управління юстиції внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2620855100:03:001:1013, площею 0,1547 га, що розташована в АДРЕСА_1 . Підставою такої реєстрації є державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯК №970473, виданий 26 квітня 2010 року, видавник Верховинська селищна рада, Управління Держкомзему у Верховинському районі. Вказує, що на спірній земельній ділянці у визначений законом порядку ОСОБА_1 побудовано житловий будинок та зареєстровано на нього право власності. У зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, переходить і право власності на земельну ділянку. Рішення суду, на яке, як на підставу задоволення позовних вимог посилається ОСОБА_2 , визнано недійсним державний акт ЯК №971473 від 26 квітня 2010 року, при цьому не вказано кадастровий номер ділянки, в той час як ОСОБА_1 проведено державну реєстрацію на підставі державного акту ЯК №970473 від 24 квітня 2010 року з зазначенням кадастрового номеру 2620855100:03:001:1013 земельної ділянки, що розташована в Івано-Франківській області Верховинського району селище Верховина присілок Підобіч. Апелянт вказує про застосування строку позовної давності у даній справі.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав, просить задовольнити подану ним скаргу. 
Предстаник ОСОБА_2 заперечила доводи апеляційної скарги, вважає їх безпідставними, а оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовної заяви ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, площею 0,1547 га з кадастровим номером 2620855100:03:001:1013, за відповідачем ОСОБА_1 була здійснена державним реєстратором на підставі поданого ним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК 971473 від 26.04.2010, в той час, як такий був предметом судового розгляду в Апеляційному суді Івано-Франківської області під час перегляду рішення Верховинського районного суду від 19.05.2015 у справі №340/850/14-ц за позовом ОСОБА_2 до Верховинської селищної ради, ОСОБА_4 . Вказані обставини ним не були повідомлені суду, внаслідок чого не могли бути предметом судового розгляду на той час. Враховуючи, що на даний час існує рішення суду, яким припинено речове право – право власності відповідача на спірну земельну ділянку, щодо реєстрації права власності на яку приймалося оскаржуване рішення державним реєстратором на підставі скасованих правовстановлюючих документів, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серія ІІ-ІФ№012110 від 20.01.1999 виданого на підставі рішення Верховинської селищної ради від 18.12.1997 №13, позивачу ОСОБА_2 належать земельні ділянки площею 0,7256 га в присілку Підобіч Верховинської селищної ради для обслуговування будівель та ведення підсобного господарства(а.с.17).
При здійсненні ОСОБА_2 заходів щодо реєстрації належної їй земельної, а саме при внесенні відомостей до Державного земельного кадастру та присвоєння земельним ділянкам кадастрових номерів, рішеннями державного кадастрового реєстратора Відділу у Верховинському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 02.08.2017 позивачці було відмовлено у внесенні відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру, оскільки було встановлено невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме встановлено перетин із земельною ділянкою з кадастровим номером 2620855100:03:001:1013 (а.с.38-39).
Вказана земельна ділянка з кадастровим номером 2620855100:03:001:1013 згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17251613 від 17.11.2014, винесеного державним реєстратором прав на нерухоме майно РС Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківські області Кривнюком Я.Д. (а.с.15 реєстраційної справи) належить ОСОБА_1 , форма власності: приватна, розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 2620855100:03:001:1013, податковий номер 2048705170 з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна.
Підставою для реєстрації речових прав був : Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК 970473 від 26.04.2010 року, виданий ОСОБА_1 на підставі рішення сесії Верховинської селищної ради від 16.10.2009 на земельну ділянку, площею 0,1547 га. для ведення особистого селянського господарства.
Згідно рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.07.2015 визнано незаконним рішення Верховинської селищної ради від 16.10.2009 в частині передачі ОСОБА_1 у приватну власність 0,1547 га земельної ділянки в смт. Верховина присілок Підобіч для ведення особистого селянського господарства та визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК 971473 від 26.04.2010, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1547 га. (а.с.12-15).
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України 2004 року та частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист своїх прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11 (провадження № 14-525цс18) вказано, що «державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку».
Встановлено, що ОСОБА_2 листом Відділу з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації Верховинської РДА Івано-Франківської області від 30.11.2020 №6/01-14/01 відмовлено у скасуванні державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2620855100:03:001:1013 на підставі рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.07.2015, оскільки згідно п.1 ч. 29 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ідентифікатором пошуку, реєстрації чи скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав є присвоєний кадастровий номер земельної ділянки, який в рішенні суду від 01.07.2015 не вказаний.
У відповідності зі статтею 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. 
Згідно з частиною дев`ятою статті 79-1 вказаної редакції ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Пунктом 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012року № 1051, визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі даних про те, що протягом одного року Державному кадастровому реєстраторові органом державної реєстрації прав не надано відповідної інформації в порядку інформаційного обміну.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі також - Закон України № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції на час ухвалення судом апеляційної інстанції рішення у справі, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. 
Оскільки при зверненні ОСОБА_2 з позовом про скасування рішення Верховинської селищної ради від 16.10.2009 в частині передачі ОСОБА_1 у приватну власність 0,1547 га земельної ділянки в смт. Верховина присілок Підобіч для ведення особистого селянського господарства та визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК 971473 від 26.04.2010, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1547 га, позивачем не вказано кадастровий номер земельної ділянки, єдиний спосіб поновлення порушених прав є скасування рішення про державну реєстрацію на підставі Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК 971473 від 26.04.2010.
За таких обставин, суд зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Верховинської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 .
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що рішення про державну ресєтрацію, проведено державним реєстратор за №17251613 від 17.11.2014 відповідно до вимог законодавства, та не підлягає скасуванні, оскільки державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК 971473 від 26.04.2010 на підставі якого проведена державна реєстрації, визнано недійсним, що не заперечується сторонами.
Судом першої інстанції вірно враховано, що ОСОБА_2 пропущено строк позовної давності з поважних причин, враховуючи карантинні заходи пов`язані з COVID-19, віку позивача та стану її здоров`я, крім того пропуск строку позовної давності є незначним.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення. Рішення Верховинського районного суду від 25 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.
Повний текст складено 20 вересня 2021 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк                                                                                         І.В.Бойчук
                                                                   В.А.Девляшевський