07.09.21
22-ц/812/1643/21
Провадження № 22-ц/812/1643/21 Головуючий суду першої інстанції Коваленко І.В.
Провадження № 22-ц/812/1706/21 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року м. Миколаїв Справа 489/1345/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Царюк Л.М., 
суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка І.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складений 14 червня 2021 року, за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі - ПрАТ «МТЕЦ») до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

В С Т А Н О В И В:
       
16 березня 2021 року ПрАТ «МТЕЦ» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 31 095,60 грн боргу за спожиту теплову енергію, 2 997,72 грн - інфляційні втрати, 1 570 грн - три відсотка річних та судовий збір у розмірі 2 270,00 грн, посилаючись на те, що зазначений борг з боку відповідача утворився в опалювальних сезонах 2017-2021 років, коли ПрАТ «МТЕЦ» здійснював постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_1 , в якому ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_2 та на ім`я якої було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . 
04 грудня 2020 року позивачем на адресу відповідача за вих. № 752-ф68 надсилалося попередження (в порядку досудового урегулювання сплати боргу) про оплату боргу в сумі 27 177,76 грн, який утворився станом на 04 грудня 2020 року, проте відповідачем борг не погашено, спір не урегульовано.
Також ОСОБА_1 , всупереч нормам чинного законодавства, відключила квартиру від мережі центрального опалення без дотримання встановленого порядку такого відключення з ініціативи споживачів в багатоквартирних будинках, внаслідок чого таке відключення без відповідної процедури є самовільним, а самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «МТЕЦ» борг за період з 01 жовтня 2017 року по 14 лютого 2019 року за спожиту теплову енергію у розмірі 14 730,58 грн боргу за спожиту теплову енергію, 873,96 грн інфляційних втрат, 272,59 грн трьох відсотків річних, а всього 15 877, 13 грн, а також судовий збір у сумі 1 010,37 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того що відповідач реалізувала своє право на вибір джерела теплопостачання до свого помешкання, при цьому дану реалізацію не можна визнати свавільною, оскільки вона отримала на це дозвіл суб`єкта владних повноважень.
Отже, враховуючи, що відповідач була споживачем послуг з 01 жовтня по 14 лютого 2019 (до затвердження акту Міжвідомчою комісією) з постачання теплової енергії, не оплатила в повному обсязі отримані послуги, у зв`язку із чим за спірний період утворилася заборгованість, яка складає 14 730,58 грн, що підтверджується розрахунком позивача, який належними та допустимими доказами відповідачем не спростовано, районний суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.
Враховуючи, що відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, то на вимогу позивача вона повинна сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми за період з 01 жовтня 2017 року по 14 лютого 2019 року. 
Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, де, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила судове рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що нею було виконано всі вимоги та здійснено відключення від теплопостачання на законних підставах, а тому вона не повинна сплачувати борг з постачання теплоенергії, якою вона не користувалася.
Так, 29 червня 2017 року їй було надано дозвіл на виконання проектних та монтажних робіт для подальшого влаштування газового турбокотла.
25 жовтня 2017 року було проведено відключення квартири АДРЕСА_3 від внутрішньою будинкових мереж ЦО та ГВП шляхом видимого розриву зварюванням приєднань радіаторів, заварюванням стояків, ізольованих стояків, заварюванням уводів ГВП у квартиру, про що складено відповідний акт.
14 лютого 2019 року головою міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП при Адміністрації Інгульського району Миколаївської області Волковим І.В. затверджено акт про відключення квартири, що належить на праві власності ОСОБА_1 від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП на підставі рішення міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП на підставі рішення міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП, оформленого протоколом № 1 від 14 лютого 2019 року.
Акт про відключення, затверджений рішенням міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП - є єдиною підставою для зняття споживача з обліку і припинення відповідних нарахувань.
Не зважаючи на те, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 вересня 2017 року № 821 було визнано таким, що втратило чинність рішення міськвиконкому від 24 липня 2009 року № 1541, зазначеним рішенням не скасовано правомірність міжвідомчої комісії при адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради затверджувати акти про відключення приміщень (квартир) від ЦО та ГВП та вводити в експлуатацію індивідуальну систему опалення, дозвіл на відключення яких був наданий раніше згідно діючого на той час законодавства.
Підтвердженням того, що всі дії були виконані на законних підставах є рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року (справа № 400/2939/20), яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ПрАТ «МТЕЦ» до Адміністрації Інгульського району ММР, третя особа ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення постійно діючої міжвідомчої комісії Адміністрації Інгульського району.
ПрАТ «МТЕЦ» також звернулося з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, де посилаючись на його незаконність і необґрунтованість в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за період з 14 лютого 2019 року по 01 березня 2021 року, просило скасувати судове рішення в цій частині та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що відповідач при зверненні до постійно діючої міжвідомчої комісії Адміністрації Інгульського району ММР з розгляду питань, пов`язаних з відключенням окремих квартир від центрального опалення не надала копії протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення, підтримане всіма власниками приміщень, без якого комісія взагалі станом на 29 червня 2017 року (дата надання комісією дозволу на таке відключення), не мала законодавчих підстав надавати відповідний дозвіл відповідачу.
Відповідач звернулася до вказаної вище комісії із заявою про надання дозволу на відключення від мереж ЦО та ГВП саме окремої квартири АДРЕСА_3 , а не будинку в цілому. Копія протоколу загальних зборів мешканців будинку відповідачкою до комісії не надавалась, отже надання відповідного дозволу вказаною вище комісією суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки відключення від мереж централізованого теплопостачання окремих квартир (після 09 грудня 2007 року), а також відключення будинків без урахування оптимізованої схеми теплопостачання заборонено, про що позивачем було наголошено в позовній заяві, але судом першої інстанції до уваги не взято.
25 жовтня 2017 року було проведено відключення квартири АДРЕСА_3 від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП.

Між тим, відключення квартири відповідача проведено з порушенням встановленого порядку, зокрема, після початку опалювального періоду, а також за відсутності представника монтажної організації, що суперечить вимогам Протоколу № 4 від 29 червня 2017 року, яким надано дозвіл відповідачу на відключення квартири від мереж ЦО та ГВП, а також чинному законодавству України.
Акт про відключення квартири відповідача від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП затверджено лише 14 лютого 2019 року.
Отже відповідач, всупереч нормам чинного законодавства, відключила квартиру від мережі ЦО без дотримання встановленого порядку такого відключення з ініціативи споживачів в багатоквартирних будинках. Отже таке відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення її від оплати за послуги з теплопостачання.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ПрАТ «МТЕЦ» доводи апеляційної скарги не визнало, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, просило залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.
Від відповідача на час розгляду справи апеляційним судом відзив на апеляційну скаргу ПрАТ «МТЕЦ» не надходив.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).
Як встановлено судом ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що розташована в багатоквартирному будинку.
ПрАТ «МТЕЦ» є суб`єктом господарської діяльності, основним видом діяльності якого відповідно Статуту є виробництво електроенергії та постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря з постачання теплової енергії.
Позивач здійснює централізоване теплопостачання у будинок АДРЕСА_1 . 
В 2017 році року рішенням постійно діючої Міжвідомчої комісії Адміністрації Інгульського району з розгляду питань пов`язаних з відключенням окремих квартир від мереж ЦО та ГВП надано дозвіл на виконання проектних та монтажних робіт для подальшого влаштування турбо котла. 
25 жовтня 2017 року складений акт про відключення квартири АДРЕСА_3 від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП. Відключення відбулося за участю представників ЖКП «Південь», ПрАТ «Миколаївське ТЄЦ» та відповідача.
14 лютого 2019 року головою міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП при Адміністрації Інгульського району Миколаївської області Волкова І.В. затверджено акт про відключення вищезазначеної квартири.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03 листопада 2020 року судовий наказ № 2-н/489/249/20 (справа № 489/1385/20) від 01 квітня 2020 року, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення суми боргу за спожиту теплову енергію з боржника ОСОБА_1 , скасовано.
04 грудня 2020 року позивачем на адресу відповідача за вих. № 752-ф68 надсилалося попередження (в порядку досудового урегулювання сплати боргу) про оплату боргу в сумі 27 177,76 грн, який утворився станом на 04 грудня 2020 року, проте письмове попередження залишилося без відповіді.
Законом України "Про житлово-комунальні послуги" визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Статтею 19 Закону України "Про теплопостачання" встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги.
Відповідно до пунктів 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж ЦО і ГВП здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил).
Згідно з пунктом 1.2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4 (далі - Порядок № 4; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг ЦО і ГВП орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП, призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії. Засідання постійно діючої міжвідомчої комісії відбуваються у міру потреби, але не рідше одного разу на місяць.
Пунктом 2.1 Порядку № 4 передбачено, що для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.
Згідно з пунктом 2.2 Порядку № 4 комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання. Комісією, у разі необхідності, можуть розглядатися питання збільшення потужностей та можуть розроблятися пропозиції щодо  їх фінансування, а також заміни систем внутрішньоквартальних, а в деяких випадках і магістральних мереж газо-,  водо-,  теплопостачання. Засідання Комісії  відбувається  за  участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові.
Згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.7 вищезгаданого Порядку № 4, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акту сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення.
Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг ЦО і ГВП та припинення нарахування оплати за надання таких послуг відбувається з дотриманням певної процедури, яка починається від звернення споживача до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП, виготовлення проектної документації, виконання робіт по відключенню споживача та закінчується затвердженням комісією акту про відключення споживача від мереж ЦО і ГВП. Саме дотримання споживачем такої процедури в повному обсязі відповідає наведеним нормам законодавства та свідчить про відсутність факту самовільного відключення.
Як встановлено судом ОСОБА_1 , будучи споживачем послуг центрального опалення в 2017 році розпочала процедуру відключення від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП у зв`язку з чим, в період надання позивачем послуг централізованого опалення 25 жовтня 2017 року, здійснила відключення своєї квартири від мереж теплопостачання, про що був складений акт про відключення квартири АДРЕСА_3 , однак процедура відключення була завершена тільки 14 лютого 2019 року, коли головою міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП при Адміністрації Інгульського району Миколаївської області було затверджено акт про відключення вищезазначеної квартири. За такого, саме з цього часу вважається, що відключення квартири ОСОБА_1 , як споживача послуг з централізованого опалення було закінчено, що свідчило про не отримання споживачем таких послуг.
Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в період з 25 жовтня 2017 року по 14 лютого 2019 року позивачем надавалися послуги з централізованого опалення, а відповідач була споживачем таких послуг, проте вартість цих послуг не сплачувала внаслідок чого утворився борг у розмірі 14 730.58 грн, якій підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль».
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Закріплена у пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові.
На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, місцевий суд, встановивши наявність у відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, з якою погоджується й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача виниклої суми заборгованості із урахуванням 3 % річних від простроченої суми та індексу інфляції.
Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 про припинення її зобов`язання з оплати послуг теплопостачання, наданих позивачем, з 25 жовтня 2017 року (з моменту складання акту про відключення), а відтак й відсутність заборгованості за ці послуги є неприйнятними, оскільки процедура відключення квартири відповідача від мереж центрального теплопостачання була завершена тільки 14 лютого 2019 року ( дата затвердження комісією акту про відключення). 
Отже, аргументи ОСОБА_1 , наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки доказів, наданої судом, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги ПрАТ «МТЕЦ» про те, що відповідач при зверненні до постійно діючої міжвідомчої комісії Адміністрації Інгульського району ММР з розгляду питань, пов`язаних з відключенням окремих квартир від центрального опалення не надала копії протоколу загальних зборів мешканців, відключення квартири відповідача відбулося після початку опалювального періоду, а також за відсутності представника монтажної організації, що суперечить вимогам Протоколу № 4 від 29 червня 2017 року, яким надано дозвіл відповідачу на відключення квартири від мереж ЦО та ГВП, а також чинному законодавству України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачем не надано відповідних доказів за правилами статей 76-77 ЦПК України щодо протиправності рішень міжвідомчої комісії Адміністрації Інгульського району ММР з розгляду питань, пов`язаних з відключенням квартири відповідача, зокрема надання дозволу на відключення, затвердження акту про відключення, та скасування таких рішень. Доведення таких фактів не охоплюється предметом доказування при розгляді цієї справи. З огляду на зазначене апеляційна скарга ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» задоволенню не підлягає. 
Щодо заявлених клопотань, то в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , мотивуючи безпідставність стягнення з неї боргу за послуги з теплопостачання, заявляє клопотання про витребування з Миколаївського окружного адміністративного суду матеріалів адміністративної справи № 400/2939/20, яка розглянута за позовом ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» до Адміністрації Інгульського району ММР про скасування рішення постійнодіючої міжвідомчої комісії Адміністрації Інгуського району. 
ПрАТ «Миколаївська теплоеклектроцентраль» у відзиві на апеляційну скаргу заперечувала проти задоволення такого клопотання.
Аналогічне клопотання надійшло через канцелярію апеляційного суду 12 серпня 2021 року.
Колегія суддів вважає, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.
За приписами частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
У частинах 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Таким чином, оскільки відповідач на виконання свого процесуального обов`язку не заявляла клопотань в суді першої інстанції про витребування справи або долучення до матеріалів справи певних документів, що містяться в матеріалах адміністративної справи, на підтвердження своєї позиції, не обґрунтувала причин неможливості не надання таких документів, то колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення цього клопотання.
Крім того, на адресу апеляційного суду через канцелярію апеляційного суду 18 серпня 2021 року надійшли клопотання ОСОБА_1 про приєднання до матеріалів справи копії постанови п`ятого апеляційного адміністративного суду м. Одеси у справі № 400/2939/20 від 30 липня 2021 року, копію рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 821 від 27 вересня 2017 року, копії витягу з протоколу про дозвіл на відключення від системи центрального опалення від 29 червня 2017 року, копії паспорту 2х контурного котла, встановленого в квартирі АДРЕСА_3 з датою введення в експлуатацію. 
Зазначені документи не надавалися суду першої інстанції як доказ на підтвердження заперечень відповідача, а постанова п`ятого апеляційного адміністративного суду постановлена після ухвалення оскарженого рішення. Під час розгляду справи відповідач будь-яких клопотань з цього приводу районному суду не заявляла та не посилалася на ці документи в обґрунтування своїх заперечень.
Більш того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 відповідно до приписів пункту 7 частини 2 статті 356 ЦПК України не заявляла в апеляційній скарзі будь-яких клопотань про долучення таких документів до матеріалів справи у якості доказів та не зазначала і не надавала відповідних доказів щодо неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї. Також із зазначеними доказами позивач не ознайомлювався, такі докази на його адресу відповідачем не надсилалися, своїх міркувань щодо їх залучення позивач не висловлював, а тому колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення клопотання про долучення зазначених письмових документів до матеріалів справи. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційні скарги залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 і Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 07 вересня 2021 року.