ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" вересня 2021 р.           Справа№ 911/115/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Разіної Т.І.
суддів:            Іоннікової І.А. 
          Михальської Ю.Б. 
 
Розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційні скарги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ     РІТЕЙЛ ЛТД» на рішення Господарського суду Київської області від 19.05.2021 у справі №911/115/21 (суддя Мальована Л.Я., м. Київ, повний текст рішення підписано 18.06.2021)
За позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», Київська обл., с. Гора
до Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ     РІТЕЙЛ ЛТД», Київська обл., с. Мартусівка
про стягнення 1     063,01 грн,

За результатами розгляду апеляційних скарг, Північний апеляційний господарський суд,-

                                        ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - позивач/ ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль») звернулось до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ     РІТЕЙЛ ЛТД» (далі - відповідач/ ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ     РІТЕЙЛ ЛТД») про стягнення заборгованості у розмірі 1    063,01 грн, з яких: 1   009,22 грн - борг; 35,20 грн - пеня; 8,46 грн - 3% річних; 10,13 грн- інфляційних втрат.
В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на невиконання відповідачем протягом квітня - травня 2020 року взятих на себе зобов`язань за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг № 80.1-14/1-21 від 09.09.2014.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду Київської області від 19.05.2021 у справі №911/115/21 позовні вимоги задоволено частково. 
Стягнуто з ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ     РІТЕЙЛ ЛТД» на користь ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 109,70 грн основного боргу, 2,18  грн - 3% річних, 3,43 грн інфляційних втрат,  8,25 грн пені та 2     102,00 грн судового збору. В решті в позові відмовлено.
Обгрунтовуючи  ухвалене рішення в частині відмови у стягненні 1 009,22 грн заборгованості за послуги із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці та за воду, використану для прибирання приміщення орендарем самостійно, місцевий господарський суд зазначив про недоведеність позивачем самого факту надання вказаних послуг відповідачу протягом спірного періоду. Стягуючи заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 109,70 грн, включені позивачем до рахунку за квітень 2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що орендоване відповідачем приміщення є вбудованим, а опалення - централізованим, у зв`язку з чим у позивача відсутня технічна можливість відключення від постачання тепла частини площі терміналу аеропорту, а відтак відповідачем не спростовано факту надання вказаних послуг, які, до того ж, не пов`язані із безпосереднім доступом працівників відповідача до орендованих приміщень та фактичним функціонуванням приміщення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із вказаним рішенням ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - скаржник-1) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення із ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ     РІТЕЙЛ ЛТД» на користь ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»  суми боргу в розмірі 899,52 грн, 26,95  грн пені, 6,28 грн 3% річних, 6,70 грн інфляційних втрат та в цій частині прийняти нове рішення, яким  позовні вимоги про стягнення із ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ     РІТЕЙЛ ЛТД» на користь ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»  суми боргу в розмірі 899,52 грн, 26,95  грн пені, 6,28 грн 3% річних , 6,70 грн інфляційних втрат задовольнити.
Апеляційна скарга  «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» обґрунтована посиланням на неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема, - ст.ст. 526, 901 Цивільного кодексу України  та порушення ним норм процесуального права, а саме - ст.ст. 74, 76, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України.
Скаржник-1 зазначає, що поза увагою місцевого  господарського суду залишився той факт, що  відповідачем до матеріалів справи не надано доказів, які б звільняли його від обов`язку з оплати спірних послуг відповідно до виставлених рахунків-фактур. У контексті наведенного скаржник-1 звертає увагу на те, що відповідач у порядку  п. 5 Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг № 80.1-14/1-21 від 09.09.2014 про настання форс-мажорних обставин позивача не повідомляв, відповідних доказів на їх підтвердження не надавав.  Так само не повідомляв відповідач і про зміну кількості працюючих у спірний період, як те передбачено у пп. 2.2.14 п. 2 Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг № 80.1-14/1-21 від 09.09.2014, яка була б підставою для внесення відповідних змін до договору в частині надання послуг щодо забезпечення санітарно-гігієнічними умовами праці. Натомість, сама лише неможливість функціонування магазину безмитної торгівлі, про яку стверджує відповідач, не є підставою для відмови у позові, адже не спростовує факту надання спірних послуг протягом заявленого до стягнення періоду, оскільки працівники відповідача мали змогу та перебували в орендованому приміщенні, що підтверджується виданими особистими перепустками та відомостями з системи контролю та управління доступом ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».
Крім того, за твердженням заявника апеляційної скарги, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що зі змісту Додаткової угоди від 16.01.2021 до Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 1576 від 11.06.2014 року  укладеним між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Київській області    та відповідачем не вбачається, що працівники  відповідача були позбавлені права доступу до орендованого майна, або сторони зазначеного правочину прийшли до висновку про звільнення «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ     РІТЕЙЛ ЛТД» від обов`язку сплачувати витрати понесені балансоутримувачем на утримання орендованого майна.
Також не погодившись із вказаним рішенням ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ     РІТЕЙЛ ЛТД» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині часткового задоволення позову ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та стягнення з ТОВ «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД» 109,70 грн основного боргу, 2,18 грн 3 % річних, 3,43 грн інфляційних втрат, 8,25 грн пені та 2 102,00 грн судового збору, та в цій частині прийняти нове рішення про відмову у стягнені 109,70 грн основного боргу ,2,18 грн 3 % річних, 3,43 грн інфляційних втрат, 8,25 грн пені та 2   102,00 грн судового збору. Судові витрати покласти на позивача.
Крім того, скаржник -2 просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 19.05.2021 у справі №911/115/21.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ     РІТЕЙЛ ЛТД» посилається на неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права. Так, висновок про стягнення з відповідача 109,70 грн  витрат на постачання теплової енергії за квітень 2020 року суд першої інстанції мотивував тим, що орендоване приміщення є вбудованим, опалення є централізованим і, вірогідно, технічна можливість відключення від постачання тепла частини площі терміналу аеропорту відсутня. Разом з тим, підприємством до матеріалів справи не надано жодного доказу на підтвердження того, що орендоване товариством приміщення є вбудованим, опалення - централізованим, а технічна можливість відключити від постачання тепла частину площі терміналу аеропорту - відсутня. Отже, оскаржуване рішення у даній частині не ґрунтується на доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом, натомість, мотивоване лише посиланням на вірогідність вказаних обставин. При цьому, на переконання скаржника, Додатковий договір до Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 1576 від 11.06.2014 року , укладений 16.01.2021 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ     РІТЕЙЛ ЛТД», підтверджує, що у період з 18.03.2020 по 14.06.2020 надання позивачем відповідачу спірних послуг було неможливим та фактично не здійснювалося, що є підставою для відмови у позові повністю.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу позивача від відповідача до суду апеляційної інстанції у встановлений строк не надходив.
Відзив на апеляційну скаргу відповідача від позивача до суду апеляційної інстанції у встановлений строк не надходив.
Частиною 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) , що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач та позивач не були обмежені у своїх процесуальних правах надати відзив на апеляційну скаргу через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач та позивач у строк, встановлений судом апеляційної інстанції, не подав відзиву на апеляційні скарги, суд дійшов висновку, що неподання відзиву не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до     протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2021 апеляційну скаргу ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» у     справі      №911/115/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Михальська Ю.Б., Іоннікова І.А. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 відкрито  апеляційне провадження у справі №911/115/21; розгляд апеляційної скарги ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»  на рішення Господарського суду Київської області від 19.05.2021 у справі №911/115/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до    протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових документів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 15.07.2021 апеляційну скаргу ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ     РІТЕЙЛ ЛТД» у      справі      №911/115/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Михальська Ю.Б., Іоннікова І.А. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 у  справі № 911/115/21  задоволено клопотання ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ     РІТЕЙЛ ЛТД» та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 19.05.2021  у справ №911/115/21; відкрито апеляційне провадження у справі №911/115/21; об`єднано апеляційні скарги ТОВ «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ     РІТЕЙЛ ЛТД» на рішення Господарського суду Київської області від 19.05.2021 у справі №911/115/21 в одне апеляційне провадження; розгляд апеляційної скарги ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ     РІТЕЙЛ ЛТД» на рішення Господарського суду Київської області від 19.05.2021 у справі №911/115/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як убачається із матеріалів справи,  11.06.2014 року між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Київській області, як орендодавцем     та  ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД», як орендарем  було укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №1576 (далі - Договір оренди  №1576 від 11.06.2014) з Додатковими угодами, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: частину приміщення № 3.3.10 та частину приміщення № 3.2.60, на третьому поверсі термінала "D", загальною площею 68, 7 кв. м.
Згідно із п. 1.2. Договору оренди  №1576 від 11.06.2014 майно передається в оренду з метою використання за цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації магазину безмитної торгівлі.
За умовами п. 3.12. Договору оренди  №1576 від 11.06.2014 орендар звільняється від обов`язку сплати усіх платежів згідно умов договору за користування майном за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Обставини, що є причиною неможливості використовувати майно орендарем, можуть бути пов`язаними як з діями/бездіяльністю орендодавця та/або балансоутримувача, так і з певними об`єктивними обставинами. 
У п. 5.10. Договору оренди №1576 від 11.06.2014 сторони визначили, що орендар зобов`язаний своєчасно здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, шляхом компенсації комунальних послуг та податку на землю або укладення цивільно-правових угод із постачальниками послуг. Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі компенсувати витрати на утримання майна з переліком всіх видів послуг та згідно діючих тарифів, в тому числі податку на землю. При цьому, витрати на утримання майна компенсуються залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло - і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної орендарем площі майна на підставі тарифів та розрахункових документів, наданих орендареві.
Пунктом 5.18. Договору оренди №1576 від 11.06.2014 передбачено, що орендар зобов`язується на наступний робочий день, що слідує за днем підписання договору, звернутися до балансоутримувача для отримання проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.
Відповідно до п. 7.1 Договору оренди  №1576 від 11.06.2014 зобов`язується передати орендарю в оренду майно згідно з договором за актом приймання- передавання майна.
Зазначений вище договір укладено строком на 10 років, що діє з 11.06.2014 до 10.06.2024 включно (п. 10.1. Договору оренди №1576 від 11.06.2014).
На виконання умов Договору 01.07.2014 актом приймання-передавання орендодавець передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування майно - частину приміщення № 3.3.10 та частину приміщення № 3.2.60, на третьому поверсі пасажирського терміналу «D», загальною площею 68,7 кв. м., яке розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль». 
09.09.2014 між ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», як балансоутримувачем  та ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД», як орендарем   укладено Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю № 80.1-14/1-27 (далі - Договір №80.1-14/1-27 від 09.09.2014), відповідно до умов якого балансоутримувач надає, а орендар отримує послуги, вказані в таблиці № 1 (п. 1 - п. 5) цього Договору, а саме: забезпечення теплом (теплова енергія), забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці, використання води для прибирання орендованого майна самостійно орендарем, прибирання (сміттєзбірника) та вивезення твердих побутових відходів, сплата за які визначається від обсягу наданих послуг в місяць з урахуванням встановленої оплати за одиницю вимірювання щодо кожного виду послуг.
Орендар зобов`язується щомісяця з 12 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок та акт приймання-здачі виконаних послуг та раз в рік рахунок на оплату земельного податку згідно пункту 1.1.3 договору. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами (п. 2.2.3. Договору №80.1-14/1-27 від 09.09.2014).
У відповідності до п. 5.1  Договору №80.1-14/1-27 від 09.09.2014 сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків, передбачених договором, якщо це є наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення договору в результаті подій надзвичайного характеру, які жодна з сторін не могла ні передбачити, ні попередити, включаючи, але не обмежуючись переліченим: пожежі, повені, землетруси, воєнні дій, страйки, що перешкоджають виконання договірних зобов`язань в цілому або частково, якщо ті обставини безпосередньо вплинули на виконання обов`язків, передбачених договором, на період їх дії (далі - форс-мажор).
Згідно із п. 5.2. Договору №80.1-14/1-27 від 09.09.2014 сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана у письмовій формі повідомити іншу сторону протягом 14 календарних днів з моменту настання форс-мажору. Відсутність такого повідомлення позбавляє відповідну сторону права посилатися на форс-мажор у майбутньому.
У п. 5.4. Договору №80.1-14/1-27 від 09.09.2014 визначено, що достатнім доказом дії форс-мажору є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України.
Договір набирає чинності з дати підписання сторонами та діє до 10.06.2024. Датою підписання договору вважається пізніша дата, якщо договір підписувався сторонами в різні дати (п. 6.1 Договору №80.1-14/1-27 від 09.09.2014).
У п. 6.2. Договору №80.1-14/1-27 від 09.09.2014 сторони погодили, що відповідно до ч. 3     ст. 631 Цивільного кодексу України положення цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання, а саме з 01.07.2014 року (дати підписання сторонами акта приймання-передачі орендованого майна до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.06.2014 року № 1576).
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було складено акт приймання-здачі виконаних послуг від 30.04.2020 на загальну суму  559, 46 грн, з яких: 120,00 грн - послуги із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці двох працівників, 329,76 грн - вода, використана для прибирання 68,7 кв.м приміщення самостійно, 109,70 грн - постачання теплової енергії.
Також позивачем було складено акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.05.2020 на загальну суму 449,76 грн, з яких: 120,00 грн - послуги із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці двох працівників, 329,76 грн - вода, використана для прибирання 37 кв.м приміщення самостійно.
Крім цього, позивачем були виставлені до сплати відповідачу рахунки-фактури № 897/462 від 30.04.2020 на загальну суму 559,46 грн та № 897/600 від 31.05.2020 на загальну суму 449,76 грн.
Крім того, на підставі вказаного Договору позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури № 897/462 від 30.04.2020 на загальну суму 559,46 грн та № 897/600 від 31.05.2020 на загальну суму 449,76 грн за надані послуги із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника, води, використаної для прибирання 1 кв.м приміщення самостійно та із постачання теплової енергії, які були були отримані представником відповідача в бухгалтерії Балансоутримувача 13.05.2020 року та 09.06.2020 року відповідно
Таким чином, як стверджує позивач, відповідач повинен був відшкодувати отримані послуги в квітні 2020 року не пізніше 20.05.2020 року, в травні 2020 року - не пізніше 20.06.2020 року.
Однак, відповідач, в порушення п. 2.2.3 Договору, своєчасно та в повному обсязі свої зобов`язання з оплати наданих послуг не виконав, відтак, за відповідачем рахується заборгованість в сумі 1   009,22 грн (559,46 грн  + 449,76 грн)
З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією № 19-22/1-322 від 14.07.2021 про сплату наявного боргу, проте остання була залишена без відповіді та без задоволення, що стало підставою звернення підприємства до господарського суду з даним позовом.
Відповідач заперечив проти позову посилаючись на те, що у відповідності до п. 1         постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 року № 211 на усій території України з 12 березня по 03.04.2020 року установлено карантин, який згідно постанов Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392, 17.06.2020 року № 500, від 22.07.2020 року № 641 було продовжено, при цьому згідно пп. 8 п. 2 постанови № 211 з 17.03.2020 року по 22.05.2020 року запроваджено заборону роботи суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів.
Водночас, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України "Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 14.03.2020 року № 287-р, з 17.03.2020 року тимчасово було закрито пункти пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення, в тому числі в Міжнародному аеропорту "Бориспіль". При цьому, роботу пунктів пропуску через державний кордон відновлено після втрати чинності розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.03.2020 року № 287-р.
Відповідач в строк встановлений в договорі надав вмотивовану відмову від підписання актів, та просив провести перерахунок послуг та надати нові рахунки, однак з боку балансоутримувача відмови орендаря були проігноровані.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційні скарги позивача та відповідача (в оскаржуваних позивачем та відповідачем частинах) не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11     Цивільного кодексу України (ЦК - України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У ст. 526 ЦК України, з якою кореспондується ч. 1     ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього     Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків ( ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Як уже зазначалося вище, 11.06.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) та ТОВ "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" (орендар) було укладено Договір оренди № 1576 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності.
На виконання вказаного Договору 01.07.2014 актом приймання-передавання орендодавець передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування майно - частину приміщення № 3.3.10 та частину приміщення № 3.2.60, на третьому поверсі пасажирського терміналу «D», загальною площею 68,7 кв. м., яке розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль». 
Згідно з п. 5.10 договору орендар зобов`язаний своєчасно здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна шляхом компенсації комунальних послуг та податку на землю або укладення цивільно-правових угод із постачальниками послуг. Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі компенсувати витрати на утримання майна за переліком всіх видів послуг та згідно діючих тарифів, в тому числі податку на землю. При цьому, витрати на утримання майна компенсуються залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної орендарем площі майна на підставі тарифів та розрахункових документів, наданих орендареві.
Відповідно до п. 5.18 договору орендар зобов`язується на наступний робочий день, що слідує за днем підписання договору, звернутися до балансоутримувача для отримання проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.
Так, між ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», як балансоутримувачем  та ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД», як орендарем   укладено Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №80.1-14/1-27, відповідно до якого балансоутримувач надає, а орендар отримує, у тому числі, послуги з постачання теплової енергії відповідно до якого балансоутримувач надає, а орендар отримує, у тому числі, послуги з постачання теплової енергії (обсяг послуги - 68,7 кв. м, приблизно 4,8 Гкал), забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці (обсяг послуги - 2 працівники), використання води для прибирання орендованого майна самостійно орендарем (обсяг послуги -  68,7 кв. м).
Вартість послуги за місяць визначається шляхом множення її обсягу на встановлену суму оплати за одиницю вимірювання кожної з послуг. 
Отже, набуття частини приміщення у тимчасове користування стало підставою виникнення у орендаря обов`язку не лише із внесення орендних платежів, а й з утримання орендованого нерухомого майна та тягаря пов`язаних з цим витрат. 
При цьому, визначаючи правову природу укладеного 09.09.2014 між сторонами у даній справі Договору № 80.1-14/1-27, суд першої інстанції правильно зазначив, що останній є договором про надання послуг, а тому підпадає під правове регулювання, зокрема,     глави 63 ЦК України.
Так, відповідно до    ст. 901 ЦК України    за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.   Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1    ст. 903 ЦК України).
За загальним правилом, тягар доведення факту надання послуг покладається на виконавця, а не, як помилково вважає позивач, на замовника - тягар спростування факту споживання послуг.
Враховуючи, що результат послуги не втілюється у ту чи іншу уречевлену форму, а має нематеріальний характер, є невіддільним і споживається у самому процесі надання послуги, що виключає можливість окремого передання такого результату замовнику, законодавець не передбачає складання двосторонніх актів приймання-передачі наданих послуг.
Разом з тим,     відповідної заборони на оформлення приймання наданих послуг двостороннім актом чинне законодавство також не містить.
Водночас ст. 627 ЦК України     закріплено, що відповідно до          статті 6          цього Кодексу     сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього     Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 628 ЦК України   зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Як уже зазначалося, у п. 2.2.3. Договору №80.1-14/1-27 від 09.09.2014 орендар зобов`язується щомісяця з 12 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок та акт приймання-здачі виконаних послуг та раз в рік рахунок на оплату земельного податку згідно пункту 1.1.3 договору. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.
З аналізу наведеного пункту договору вбачається, що сторони, скориставшись власним правом вільного визначення умов договору, обумовили оформлення приймання наданих послуг шляхом підписання відповідних двосторонніх актів, а також погодили дійсність акта здачі-приймання наданих послуг, підписаного лише балансоутримувачем, проте тільки за умови відсутності мотивованої відмови від його підписання з боку відповідача протягом визначеного строку.
Разом з тим, мотиви відмови від підписання актів приймання-здачі виконаних послуг за квітень і травень 2020 року були наведені відповідачем у листах № 263 від 18.05.2020 та №306 від 12.06.2020 і фактично зводяться до заперечення останнім самого факту надання позивачем послуг із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці та  використання води для прибирання орендованого майна орендарем самостійно за спірний період. 
За таких обставин, коли фактично має місце незгода та оспорювання замовником актів приймання-передачі наданих послуг, складених виконавцем, останні мають оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами, поданими виконавцем на підтвердження факту надання спірних послуг. 
Так, у зв`язку з розповсюдженням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 постановою Кабінету Міністрів України Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами та доповненнями) з 12.03.2020 року на всій території України введено карантин та запроваджено низку заборон щодо роботи суб`єктів господарювання.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 287-р від 14.03.2020 року з 17.03.2020   року закрито пункти пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення.
Водночас, орендована  відповідачем №1576 від 11.06.2014 частина приміщення розташована на четвертому поверсі пасажирського терміналу "D" і окремим входом не обладнана, дістатися її можна тільки шляхом проходження через пункт пропуску через державний кордон. 
Більше того, з листа ОКПП "Київ" від 06.04.2020 № 23/2629, адресованого відповідачу, слідує, що з 00:00 год за київським часом 18.03.2020 ДП "МА "Бориспіль" усі технічні рейси було переведено з пасажирського терміналу "D" до терміналу "F" з метою оптимізації господарської діяльності та зменшення витрат на обслуговування інфраструктури аеропорту, доступ до пасажирського терміналу "D", окрім задіяних служб державного підприємства, було обмежено у взаємодії з ОКПП "Київ".
Про виникнення обставин, до усунення яких користування орендованим майном об`єктивно стало неможливим, товариство листами від 17.03.2020 № 183, від 07.04.2020 № 215, від 13.04.2020 № 217 повідомило орендодавця та балансоутримувача орендованого ним нерухомого майна. 
16.01.2021 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та ТОВ "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" було укладено додатковий договір за реєстровим № 969 до договору оренди № 1576 від 11.06.2014, відповідно до п. 2 якого на період часу, починаючи з 18.03.2020 року по 14.06.2020 року включно, протягом якого майно не могло використовуватись орендарем за цільовим призначенням згідно договору через обставини, за які орендар та орендодавець не відповідають, зупинено виконання сторонами умов договору, передбачених п. 3.6, 5.3, 8.4.
Таким чином, наведене дозволяє дійти висновку, що реалізація відповідачем, як орендарем, правомочності користування орендованою частиною приміщення була фактично унеможливлена внаслідок виникнення і до усунення об`єктивних обставин, за він не відповідає. 
Статтею 129 Конституції України          встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Аналогічні положення закріплені також і нормами     ГПК України, зокрема,     ст. 13 названого Кодексу, за приписами якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.          Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1     ст. 14 ГПК України     закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього     Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1     ст. 74 ГПК України          кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У силу     ст. 86 ГПК України     суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, з аналізу наведених процесуальних норм слідує, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах принципу змагальності, який не лише наділяє сторін відповідними правами, але і покладає на них тягар доказування, тобто обов`язок довести ті обставини, на які сторона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Разом з тим, звертаючись з вимогою про стягнення 1   009,92 грн заборгованості за послуги із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці (2 працівники) та  використання води для прибирання орендованого майна орендарем самостійно (68,7 кв. м) за квітень - травень 2020 року, позивачем не доведено факту надання вказаних послуг відповідачу, враховуючи, що таке надання безпосередньо та нерозривно пов`язане з користуванням відповідачем орендованим приміщенням, об`єктивна неможливість якого протягом спірного періоду підтверджена матеріалами справи.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.  
Щодо послуги з постачання теплової енергії, вартістю 109,70 грн, включеної до акта приймання-здачі виконаних послуг і рахунку-фактури від 30.04.2020 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що остання підлягає оплаті відповідачем, оскільки вищенаведені доводи товариства про об`єктивну неможливість тимчасового користування приміщенням не спростовують факту надання вказаної послуги позивачем. 
Так, судом першої інстанції обгрунтовано враховано, що надання послуги з постачання теплової енергії не пов`язане з наявністю у відповідача можливості користування орендованим приміщенням, а у його працівників -  безпосереднього доступу до нього. 
Натомість, тимчасова неможливість користування орендованим приміщенням, на яку посилається відповідач, не припинила обов`язку з утримання останнього, тому тягар пов`язаних з таким утриманням витрат в цій частині цілком справедливо та правомірно був покладений судом першої інстанції на відповідача. 
У зв`язку з простроченням відповідачем строків оплати наданих послуг, позивач просить стягнути з відповідача 35,20 грн пені на підставі п. 4.2 Договору, 10,13 грн інфляційних втрат та  8, 46 грн,  3% річних в порядку ст. 625 ЦК України за загальний період з 21.05.2020 року по 28.12.2020 року.
У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які   боржник  повинен  передати  кредиторові  у  разі  порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно  виконаного  грошового  зобов`язання  за  кожен день прострочення виконання. 
Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону. 
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).
У відповідності до п. 4.2. Договору орендар зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих послуг, сплачувати балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення дебіторської заборгованості за цим Договором.
Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки, судом встановлено прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати акта від 30.04.2020 року на суму 109,70 грн базою для нарахування пені, 3% річних є саме сума встановлена судом.
Суд апеляційної інстанції перевіривши розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, 3% річних,  інфляційних втрат та пені, який був здійснений судом першої інстанції вважає його вірним та таким, що відповідає вимогам  чинного законодавства.
Отже суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума  пені у розмірі 8,25 грн, 3% річних в розмірі 2,18  грн  та 3,43 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 8,25 грн, 3% річних в розмірі 2,18 грн та 3,43 грн інфляційних втрат є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених   скаржниками в апеляційних скаргах.
Твердження скаржника -2 (ТОВ "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ     РІТЕЙЛ ЛТД") про недоведеність позивачем відсутності технічної можливості відключення від постачання тепла орендованої частини площі терміналу,  суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки наявність чи відсутність вказаної можливості не впливає на сам факт здійсненого теплопостачання, яке у будь-якому випадку підлягає оплаті орендарем, як особою, на котру покладено тягар утримання майна незалежно від його використання. 
Посилання скаржника -1 на відомості з системи контролю та управління доступом підприємства за період з 01.04.2020 по 29.05.2020, згідно з якими працівники відповідача за виданими перепустками проходили пункти догляду, не спростовує вказаного висновку суду, оскільки за обставин укладення з відповідачем низки договорів оренди надані позивачем переліки працівників відповідача та перетинів ними пунктів догляду не дають можливості достеменно встановити, що мало місце користування саме частиною приміщення, орендованою за Договором оренди № 1576 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 11.06.2014.  
Саме по собі недотримання відповідачем порядку, передбаченого розділом 5 Договору №80.1-14/1-27 від 09.09.2014, стосовно повідомлення та надання доказів виникнення форс-мажорних обставин, про яке стверджує позивач, не має жодного юридичного значення за встановлених судом обставин ненадання спірних послуг протягом заявленого до стягнення періоду, а відтак не може бути підставою для задоволення позову в цій частині. 
З цих же самих мотивів колегією суддів відхиляється і посилання позивача на недотримання відповідачем підпункту 2.2.14 п. 2.2 Договору №80.1-14/1-27 від 09.09.2014 щодо повідомлення про зміну кількості працюючих на орендованому об`єкті протягом спірного періоду. 
Інші доводи скаржників 1,2 викладених в апеляційних скаргах, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до  п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційних скаргах позивача та відповідача обставин.  
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального  та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Київської області від 19.05.2021 у справі №911/115/21 (в оскаржуваних позивачем та відповідачем частинах), та, відповідно, апеляційні скарги ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ     РІТЕЙЛ ЛТД» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 дія оскаржуваного рішення була зупинена в силу приписів ч. 5   ст. 262 ГПК України , і за наслідками апеляційного розгляду рішення залишено без змін, а тому дія рішення   Господарського суду Київської області від 19.05.2021 у справі №911/115/21 підлягає поновленню

Розподіл судових витрат
Судовий збір за подачу апеляційних скарг у відповідності до ст. 129 ГПК України судом покладається на скаржників 1,2.
Керуючись ст.ст. 8, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

                                        ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційні скарги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ     РІТЕЙЛ ЛТД» залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 19.05.2021 у справі №911/115/21 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 19.05.2021           у справі №911/115/21.
4. Матеріали справи №911/115/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Т.І. Разіна 

Судді                                                                                          І.А. Іоннікова

                                                                                          Ю.Б. Михальська