ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5577/21 Справа № 202/6362/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ 

21 липня 2021 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» про визнання припиненими трудових відносин у зв`язку зі звільненням на підставі за ч.3 ст.38 КЗпП України 
за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» 
на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» про визнання припиненими трудових відносин у зв`язку зі звільненням на підставі за ч.3 ст.38 КЗпП України.
В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач посилався на те, що він працював на посаді начальника ділянки експорту труб ТПЦ №4 ПАТ « Інтерпайп НТЗ» Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод». В період з 20.06.2019 року по 07.10.2020 року позивач з поважних причин не міг виконувати свої посадові обов`язки.
08.10.2020 року ОСОБА_1 прибув до ПАТ «Інтерпайп НТЗ» для подальшого виконання своїх посадових обов`язків, однак фактично не був допущений до роботи за рішенням ПАТ «Інтерпайп НТЗ», що було зафіксовано органами поліції. Недопущення до роботи було здійснено без жодної правової чи фактичної підстави, оскільки жодних наказів відповідачем в порядку ст.46 КЗпП України чи судових рішень про відсторонення його від посади не приймалось. Відповідач фактично порушив його право на працю, що суперечить законодавству про працю та умовам укладеного колективного договору. Від представників ПАТ «Інтерпайп НТЗ» позивач отримав погрози щодо того, що якщо він не напише заяву про звільнення за власним бажанням, ПАТ «Інтерпайп НТЗ» знайде яким чином його звільнити. Ці погрози супроводжувалися образами та категоричними твердженнями про те, що ОСОБА_1 не буде більше працювати в ПАТ «Інтерпайп НТЗ». Оскільки відповідач не виконав і не бажає виконувати законодавство про працю, а також умови колективного та трудового договору, позивачем 08.10.2020 року була подана заява про звільнення з визначеною датою звільнення 08.10.2020 року. Вважає, що з 08.10.2020 року трудові відносини з відповідачем припинені на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Однак, 20.10.2020 року позивач отримав запрошення на засідання цехового комітету щодо розгляду питання про його звільнення на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України (втрата довіри), тобто ПАТ «Інтерпайп НТЗ» фактично реалізував свої погрози ініціюючи безпідставне звільнення.
Просив суд: визнати припиненими трудові відносини між Публічним акціонерним товариством «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» та начальником ділянки експорту труб ТПЦ №4 ПАТ «Інтерпайп НТЗ» ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із займаної посади за власним бажанням з 08 жовтня 2020 року на підставі ч.3 ст.38 Кодексу законів про працю України у зв`язку з невиконанням ПАТ «Інтерпайп НТЗ» законодавства про працю, умов колективного та трудового договору та стягнути з відповідача судові витрати по справі (том 1 а.с.2-5).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» про визнання припиненими трудових відносин у зв`язку зі звільненням за ч.3 ст.38 КЗпП України – задоволено.
Визнано припиненими трудові відносини між ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» та начальником ділянки експорту труб ТПЦ №4 ПАТ «Інтерпайп НТЗ» ОСОБА_1 , у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із займаної посади за власним бажанням з 08 жовтня 2020 року на підставі ч.3 ст.38 Кодексу законів про працю України у зв`язку з невиконанням ПАТ «Інтерпайп НТЗ» законодавства про працю, умов колективного та трудового договору.
Стягнуто із ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 840 грн.80 коп. (том 2 а.с.6-13)

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив, рішення суду скасувати та відмовити в задоволені позову в повному обсязі (том 2 а.с. 17а-22). 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення. 

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на посаді начальника ділянки з обробки та здачі труб на експорт Трубопрокатного цеху №4 ПАТ «Інтерпайп НТЗ» на підставі наказу від 15.12.2014 року № 1081/к (том 1 а.с.219-223).
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод».
Колективний договір погоджений на конференції трудового колективу 28.03.2018 року та Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПАТ «Інтерпайп НТЗ» прийняті на конференції трудового колективу 22.12.2016 року (том 1 а.с.162-188, 189-201).
Також судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 , шляхом направлення на адресу ПАТ «Інтерпайп НТЗ» листа, подано 08.10.2020 року заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням ПАТ «Інтерпайп НТЗ» умов колективного трудового договору, який отриманий ПАТ «Інтерпайп НТЗ» 12.10.2020 року.(том 1 а.с.13,14-15).
Наказом № 725/к від 12.11.2020 року ОСОБА_1 звільнений із займаної посади підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довіри (том 1 а.с.72-73).
Позивач звернувся з даним позовом про визнання припиненими трудових відносин у зв`язку зі звільненням на підставі за ч.3 ст.38 КЗпП України через те, що його 08.10.2020 року не було допущено до роботи та порушено його право на працю та отримання винагороди.
Встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що за фактом крадіжки, вчиненої в ПАТ «Інтерпайп НТЗ» в особливо великих розмірах організованою групою осіб 07 березня 2019 року було внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12019040000000218 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, яке знаходиться в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, справа №202/519/20, в якому ОСОБА_2 є обвинуваченим та в даному кримінальному провадженні судовий розгляд справи триває. Чергове судове засідання було призначено на 08.10.2020 року на 09 год.30 хвилин. У зв`язку із застосуванням до ОСОБА_1 запобіжного заходу (арешту) він не працював на підприємстві починаючи з 20.06.2019 року по 07.10.2020 року. Жодних наказів в порядку ст.46 КЗпП України щодо відсторонення ОСОБА_1 від роботи ПАТ «Інтерпайп НТЗ» не приймалось. 
ОСОБА_1 разом з адвокатами 08.10.2020 року приблизно об 11-00 годині прийшов на контрольно-пропускний пункт ПАТ «Інтерпайп НТЗ», однак на роботу не заступив та на територію заводу не потрапив. Для усунення порушень ОСОБА_1 викликав поліцію. Не заперечувався і факт звільнення з ПАТ «Інтерпайп НТЗ» інших обвинувачених за власним бажанням. 
Встановлено, що напередодні питання щодо явки ОСОБА_1 на роботу було погоджено з представником ПАТ «Інтерпайп НТЗ» Гільбурдом Р. та між сторонами погоджувалося питання щодо звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням.
Також в судовому засіданні в суді 1 інстанції представник відповідача ПАТ «Інтерпайп НТЗ» повідомив суд про те, що відбулося скорочення штату структурного підрозділу та посади керівника ділянки обробки та здачі труб на експорт ТПЦ-4, посада на якій перебував ОСОБА_1 скорочена. Однак наказ про реорганізацію ТПЦ-4, наказ про скорочення штату структурного підрозділу та посади керівника ділянки обробки та здачі труб на експорт ТПЦ-4 суду не надано, як і не надано доказів щодо попередження ОСОБА_1 про таке скорочення. Отже, ОСОБА_1 і фактично не міг приступити до роботи, оскільки його посаду було скорочено. 
Позивач ОСОБА_1 08.10.2020 року направив ПАТ «Інтерпайп НТЗ» заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим органом законодавства про працю, колективного договору, а саме не допущення його до роботи, зазначена заява отримана ПАТ «Інтерпайп НТЗ» 12.10.2020 року, що підтверджується вх.№2169 від 12.10.2020 року та 20.10.2020 року ОСОБА_1 отримав запрошення на засідання цехового комітету щодо розгляду питання про його звільнення на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України (втрати довіри) (том 1 а.с.16). 

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що позивач виконав вимоги трудового законодавства, подавши заяву про звільнення, при цьому відповідач отримавши вказану заяву ніяк не відреагував на неї, що порушує вимоги статті 38 КЗпП України. 

Колегія суддів погоджується з висновком суду.
Відповідно до ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (cт. 4 КЗпП України).
Статтею 2 КЗпП України передбачено право громадян України на працю, що включає в себе одержання роботи з платою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру.
Статтею 21 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції", а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За змістом ст. 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Статтею 36 КЗпП закріплено підстави для припинення трудового договору. Серед підстав є і розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38 та 39 КЗпП).
За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.
Відповідно до частини 1 ст.81 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Судом першої інстанції в судовому засіданні встановлено, що напередодні питання щодо явки ОСОБА_1 на роботу було погоджено з представником ПАТ «Інтерпайп НТЗ» Гільбурдом Р. та між сторонами погоджувалося питання щодо звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням.
Вказане апелянтом не спростовано, як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 08.10.2020 року направив ПАТ «Інтерпайп НТЗ» заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим органом законодавства про працю, колективного договору, а саме не допущення його до роботи, зазначена заява отримана ПАТ «Інтерпайп НТЗ» 12.10.2020 року, що підтверджується вх.№2169 від 12.10.2020 року та 20.10.2020 року ОСОБА_1 отримав запрошення на засідання цехового комітету щодо розгляду питання про його звільнення на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України (втрати довіри).
Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги наданий відповідачем лист №24-1-406 від 13.10.2020 року про розгляд заяви ОСОБА_1 про звільнення, оскільки відповідачем не надано суду належних доказів щодо його направлення та отримання його позивачем. Так, з опису вкладення у цінний лист та поштового фіскального чеку про направлення рекомендованого листа вбачається дата направлення 19.10.2020 року.
Позивач заперечував отримання поштою листа ПАТ «Інтерпайп НТЗ», при цьому відповідач не надав суду треккоду присвоєного поштовому відправлення, що позбавляє можливості пошуку на сайті Укрпошти інформації про направлення відповіді на заяву позивача про звільнення.
З наданого до апеляційної скарги витягу з сайту поштових відправлень, встановлено, що відправлення повернуто в місто Дніпро, тобто позивач не отримував вказану відповідь. 
Отже, позивач виконав вимоги трудового законодавства, подавши заяву про звільнення, при цьому відповідач отримавши вказану заяву, порушув вимоги статті 38 КЗпП України.
Враховуючи специфіку трудових відносин, згідно з вимогами чинного трудового законодавства, юридично такі трудові відносини можуть вважатися припиненими після належного повідомлення/попередження роботодавця, в даному випадку ПАТ «Інтерпайп НТЗ», про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України.
Водночас, підставою для безумовного застосування ч. 3 ст. 38 КЗпП України є сам факт порушення трудового законодавства, а не істотність, причини такого порушення.
Істотність характеру порушень роботодавцем умов трудового законодавства та їх поважність не можуть бути підставою для відмови працівнику у звільненні за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки такі критерії цією нормою не передбачені.
Як вбачається із заяви про звільнення, вказано конкретні факти порушення умов колективного договору та трудового законодавства, а саме не допуск до роботи, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення свого позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги позивача законі та підлягають задоволенню.
Посилання апелянта на те, щодо відсутності повноважень у провідних фахівців служби безпеки Кондратьєва Є.В., та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також представника ПАТ “Інтерпайп НТЗ” Гільбурд Р.Ю., з вирішення питання щодо недопущення працівників, чи звільнення, колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані та безпідставні, апелянт викладає обставини справи, що є зручними для нього. 
Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, оскільки зводяться до повторень обставин справи та незгоди із оцінкою доказів, однак, згідно із ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: