УХВАЛА

17 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 600/1638/20-а
адміністративне провадження № К/9901/28344/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021  року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області (далі - ТУ ДСА України в Чернівецькій області) в якому просив: визнати протиправними дії відповілача щодо нарахування та виплати йому, як судді Вижницького районного суду Чернівецької області, суддівської винагороди за період з 18 квітня до 28  вересня 2020 року включно (за винятком днів відпустки), із застуванням обмеження нарахування у розмірі 10 мінімальних заробітних плат у сумі 47320,00грн, визначеного статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"; зобов`язати ТУ ДСА України в Чернівецькій області провести нарахування та виплату йому, як судді Вижницького районною суду Чернівецької області, суддівської винагороди за період з 18 квітня до 28 вересня 2020 року включно на підставі частин другої, третьої, п`ятої, шостої статті 35 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадовою окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якої встановлено на 01 січня 2020 року, з урахуванням щомісячної доплати за вислугу років за наявності стажу більше 15 років у розмірі 40 відсотків посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18 квітня до 28 вересня 2020 року включно.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня до 28 серпня 2020 року включно (за винятком днів відпустки), із застуванням обмеження нарахування у розмірі 10 мінімальних заробітних плат у сумі  47320,00 грн, визначеного  статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". Зобов`язано відповідача провести нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року включно на підставі  статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів",  з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. В іншій частині позову відмовлено. 
29 липня 2021 року ТУ ДСА України в Чернівецькій області повторно надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року. Заявник, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зокрема, на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, та неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і відмовити в позові.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". 
Такі доводи відхиляються Судом, оскільки у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 340/1916/20 викладено правовий висновок щодо неправомірності обмеження виплати, починаючи з 18 квітня 2020 року, суддівської винагороди (розміром, що не перевищує десять прожиткових мінімумів) на підставі статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 553-ІХ в редакції закону станом на дату виникнення спірних відносин).
Водночас скарга обґрунтована лише загальними посиланнями на відсутність у ТУ ДСА України в Чернівецькій області права здійснювати нарахування суддівської винагороди поза межами бюджетних асигнувань та на відсутність видатків у бюджеті на здійснення таких виплат.  
Інші аргументи скарги зводяться до наведення прикладів подібних справ, що перебувають на розгляді у різних судах апеляційних інстанції, цитування норм законодавства, яким урегульована процедура визначення видатків на утримання суддів та тлумачення висновків Конституційного Суду України. Такі доводи мають суб`єктивний характер і виключають можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України. Мотиви скарги зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів у справі та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341   КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Лише формальні посилання заявника на відсутність висновків Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Враховуючи те, що ТУ ДСА України в Чернівецькій області не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
За таких обставин, Верховний Суд не вирішує питання щодо поновлення пропущеного процесуального      строку.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021   року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                                       С.А. Уханенко