Справа № 930/555/21
Провадження № 22-ц/801/1586/2021
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року	Справа № 930/555/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача - Медвецького С. К.,

суддів: Оніщука В. В., Стадника І. М.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Акцент-Банк», 

відповідач - ОСОБА_1 , 

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 930/555/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 06 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Алєксєєнка В. М., повний текст якого складено 06 травня 2021 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

 
У березні 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «А-Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 вересня 2019 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» з метою укладання кредитного договору без номера та отримання кредитної картки. 

Після заповнення анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 03 січня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 22 469,7 грн, з яких: 13 487,58 грн - заборгованість за кредитом; 8 632,12 грн - заборгованість по відсотками; 350,00 грн - штраф, яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати у розмірі 2 102,00 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

 
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 06 травня 2021 року позов задоволено частково. 

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором без номера від 20 вересня 2019 року у розмірі 13 487,58 гривень. 

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 

Вирішено питання розподілу судових витрат. 

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наданий банком витяг з Умов не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 вересня 2019 року, шляхом підписання заяви-анкети. За цих обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягають лише фактично отримані кошти (тіло кредиту) у розмірі 13 487,58 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

 
У червні 2021 року АТ «А-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції

 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 23 червня 2021 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Денишенко Т. О., Оніщук В. В. 

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою та надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 липня 2021 року справу призначено до розгляду на 15 липня 2021 року в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 13 липня 2021 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Оніщук В. В., Стадник І. М. 

Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

 
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 підписав електронним цифровим підписом паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», у якому обумовлені умови кредитування, строки, процентна ставка, пільговий період користування коштами, відповідальність сторін за порушення умов договору, зокрема штраф за порушення строків платежів. 

Отже сторони узгодили розмір відсотків за користування кредитом та штраф за невиконання умов договору. 

Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки цим обставинам, що призвело до неправильного вирішення спору. 

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 20 серпня 2019 ОСОБА_1 , ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими на рекламному буклеті, складають між собою і банком договір про надання банківських послуг. Умови та правила надання банківських послуг і тарифами зазначені на банківському сайті  ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім цього, ОСОБА_1 підписав електронним цифровим підписом паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта» (а.с.8, зворот).

За кредитним договором № SAMABWFC10072921940 від 20 вересня 2019 року ОСОБА_1 на період з 20 вересня 2019 року до 24 березня 2021 року, встановлений кредитний ліміт у розмірі 13 600 гривень.

Як слідує з виписки по картці, ОСОБА_1 з 20 вересня 2019 року по 01 листопада 2019 року користувався кредитною карткою та грошовими коштами в межах встановленого кредитного ліміту.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 03 січня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 22 469,7 грн, з яких: 13 487,58 грн - заборгованість за кредитом; 8 632,12 грн - заборгованість по відсотками; 350,00 грн - штраф.

Позиція суду апеляційної інстанції

 
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення відсотків та штрафу не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов?язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З урахуванням встановлених у справі обставин та наведених норм права, судом першої інстанції зроблено висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача кредитних коштів за тілом кредиту, і в цій частині рішення суду сторонами не оскаржується, тоді як згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно в цій частині законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції не є предметом перевірки. 

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та штрафом висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог є помилковим, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, сторонами підписано анкету-заяву від 20 вересня 2019 року. Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» цього ж дня підписаний відповідачем електронним цифровим підписом. 

Указані документи містять погоджену між сторонами процентну ставку, а також розмір штрафу за порушення зобов`язання.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Установлено, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» підписана ОСОБА_1 власноручно, а паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» - простим електронним підписом шляхом підтвердження ОТП 31 з номера телефону НОМЕР_1 . 

Отже належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами кредитного договору. 

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20); від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Установивши наявність підстав для стягнення тіла кредиту, суд першої інстанції помилково вважав, що сторонами не погоджено відсоткову ставку боргу за процентами та штраф за несвоєчасне погашення кредиту.

Як слідує з паспорта споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка" в ньому викладена інформація стосовно фіксованої базової процентної ставки в розмірі 44,4% річних. 

У розділі 6 паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» зазначено, що штраф нараховується за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків. Штраф списується у день списання відсотків: 50 грн кожен раз, коли виникає прострочення по виплаті обов`язкового щомісячного платежу повністю або частково на суму від 100 грн; 100 грн кожен раз, коли виникає прострочення по виплаті обов`язкового щомісячного платежу на суму від 100 грн другий місяць поспіль і більш; 500 грн + 5% від суми загальної заборгованості у разі непогашення протягом 60 календарних днів простроченого по виплаті обов`язкового щомісячного платежу за карткою із порушеним строком більше ніж на 30 днів. 

Підписавши паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», позичальник відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодив такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання.

Отже позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками та штрафу ґрунтуються на підставах узгоджених між сторонами та викладених у паспорті споживчого кредиту, в зв`язку з чим вимоги в частині стягнення боргу за процентами в розмірі 8 632,12 грн та штраф у розмірі 350 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Указане не враховано судом першої інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «А-Банк» заборгованості по процентам та штрафу, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «А-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та штрафу слід скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. 

Щодо судових витрат

 
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» необхідно стягнути судовий збір за подання позовної заяви пропорційно до розміру позовних вимог задоволених апеляційним судом, що становить 908 грн (2270 - 1362), а також судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3405 грн, всього: 4 313 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 06 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафу скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення. 

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 8 632,12 грн заборгованості по процентам за користування кредитом та 350 грн штрафу. 

В іншій частині рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 06 травня 2021 року залишити без змін. 

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405 грн, а всього: 4 313 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Позивач: АТ «Акцент-Банк»: вул. Батумська, 11, м. Дніпро, 49074, ЄДРПОУ 14360080. 

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , ВПН: НОМЕР_2 ;

Суддя-доповідач                                                  С. К. Медвецький

судді:                                                                   В. В. Оніщук

                                                                         І. М. Стадник