ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1327/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №697/3000/19 Категорія: 307000000 	Льон О. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09 вересня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.
за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Бовшика Миколи Юрійовича на рішення  Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня  2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Степанецької сільської ради об`єднаної громади Черкаської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. 
В обґрунтування позовних вимог вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мачуха ОСОБА_6 .
За життя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 склали заповіти, про існування яких позивач не знав, оскільки не проживав із спадкодавцями. 
Про наявність заповітів складених на його користь дізнався поза межами строку, передбаченого ч.1 ст. 1270 ЦК України від жителів с. Буда-Горобіївська, Канівського району, Черкаської області на початку 2019 року під час відвідування села. 
Через деякий час позивач звернувся до Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області та отримав вказані вище заповіти, після чого виявив, що заповіти укладені на ОСОБА_1 , а в наявному в нього паспорті громадянина України помилково вказано його прізвище ОСОБА_7 , тому був вимушений звернутись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю с. Буда-Горобіївська, Канівського району, Черкаської області, проживаючому в АДРЕСА_1 заповіту ОСОБА_5 від 31.08.2012, посвідченого головою Горобіївської сільської ради Канівського району Салигою Т.М., зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій № 11; та заповіту ОСОБА_6 , від 15.07.2015, посвідченого секретарем Горобіївської сільської ради Канівського району Святун С.І.,, який зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій № 4. 
Даний юридичний факт було встановлено рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31.05.2019 справа № 697/922/19, що дало йому змогу отримати у Канівському міськрайонному відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області свідоцтва про смерть ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та 04.10.2019 звернувся до державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після батька ОСОБА_5 та мачухи ОСОБА_6 . 
Однак позивач отримав відмови нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини, передбаченого ч.1 ст. 1270 ЦК України. 
Поважною причиною пропуску ОСОБА_1 строку прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначив його необізнаність про існування заповітів складених на його користь, оскільки дана причина пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини та є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Просить суд визначити для ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю в три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті його батька ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та мачухи ОСОБА_6 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: державний нотаріус Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем пред`явлено позов до Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, яка є неналежним відповідачем у справі, оскільки є спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Також судом вказано, що представник позивача обґрунтував причину пропуску позивачем строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батька ОСОБА_5 та мачухи ОСОБА_6 необізнаністю позивача про існування заповітів на його ім`я та необхідністю встановлення факту належності йому заповітів, оскільки була помилка в написанні його прізвища в паспорті як « ОСОБА_1 та розбіжності із заповітами на ім`я « ОСОБА_1 ».
Проте, суд першої інстанції відхиляючи зазначені доводи вказував, що будучи обізнаним про смерть спадкодавців ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , позивач не надав жодних належних доказів наявності поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для вчинення дій щодо прийняття спадщини з дня відкриття спадщини протягом шести місяців.
Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 отримав дублікат заповітів на його ім`я 16.07.2018, що підтверджується копією з книги реєстрації нотаріальних дій Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області (а.с.153-154 т.1), а помилка в написанні прізвища в його паспорті як « ОСОБА_8 » не є підставою для відмови нотаріусом в прийнятті заяви про спадщину.
Крім того з матеріалів справи встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 склала заповіт у 2018 році на ОСОБА_9 , що відповідно скасував попередній заповіт на ім`я позивача ОСОБА_1 , який було складено у 2015 році.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Бовшик М.Ю., вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що причиною пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є те, що ОСОБА_1 не знав про існування заповітів складених на його користь, які останні уклали при житті, що призвело до пропущення строків на подання заяви про прийняття спадщини за заповітом.
Зазначає, що треті особи  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 прийняли спадщину на підставі заповітів, посвідчених секретарем Горобіївської сільської ради Канівської району Святуном С.І., який згідно приписів ст.ст. 1, 37 ЗУ «Про нотаріат» не був уповноважений здійснювати посвідчення заповітів, оскільки орган місцевого самоврядування не покладав на ОСОБА_10 таких повноважень.
Тому, заповіти, на підставі яких ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 прийняли спадщину – є недійсним, тобто у вищевказаних осіб відсутнє право на спадкування, і саме тому позивачем не було здійснено заміну неналежного відповідача, оскільки у цьому не було потреби.
Твердження суду про те, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про смерть спадкодавця, не подав заяву про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку, не може вважатися підставою для відмови у позовній заяві, оскільки ОСОБА_1 не знав саме про наявність заповіту.
Посилання суду на те, що позивач, отримавши дублікати заповітів, не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки помилка в написанні його прізвища в паспорт не є підставою для відмови нотаріусом в прийнятті вказаної заяви є недоречним, оскільки у разі звернення до нотаріуса Чупілка Г.М. отримав би відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому він звернувся до суду про встановлення факту належності йому заповітів, тобто обрав вірний спосіб захисту своїх прав.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.
Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28.01.1956 вбачається, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Буда Горобіївка Канівського району Черкаської області , його батьками є ОСОБА_5 , ОСОБА_11 (а.с.10).
У паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 30.07.2002 (а.с.6), зазначено прізвище позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як встановлено судом і вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 17.09.2019, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 17.09.2019, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).
Після їх смерті відкрилась спадщина, яку позивач ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом від 31.08.2012, складеним ОСОБА_5 та заповітом від 15.07.2015, складеним ОСОБА_6 , у встановлений законом строк не прийняв (а.с.18-19).
З матеріалів спадкової справи № 313-2018 (а.с.48-69) вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за законом прийняла ОСОБА_6 . Після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину за заповітом прийняли ОСОБА_2 , ОСОБА_12 та за законом ОСОБА_4 .
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31.05.2019 справа № 697/922/19 (а.с.20-21) встановлено факт, що має юридичне значення, зокрема факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю с. Буда-Горобіївська, Канівського району, Черкаської області, проживаючому в АДРЕСА_1 заповіту ОСОБА_5 від 31.08.2012, посвідченого головою Горобіївської сільської ради Канівського району Салигою Т.М., зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій № 11; та заповіту ОСОБА_6 , від 15.07.2015, посвідченого секретарем Горобіївської сільської ради Канівського району Святун С.І., який зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій № 4.
Частиною другою статті 48 ЦПК України передбачено, що позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.
Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19), від 25 березня 2020 року у справі № 140/871/16-ц (провадження № 61-38046св18), від 30 квітня 2020 року у справі № 352/382/18 (провадження № 61-40424св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 361/1953/18 (провадження № 61-16095св19), від 07 жовтня 2020 року у справі № 234/17511/19 (провадження № 61-8215св20).
Отже, при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України суду з метою встановлення кола спадкоємців за заповітом і за законом, які прийняли спадщину, необхідно у тому числі перевіряти наявність заведеної нотаріусом спадкової справи.
Виходячи з аналізу статті 1251 ЦК України територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.
Встановлення вказаних обставин має істотне значення для формування належного суб`єктного складу учасників справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
З урахуванням вказаних норм права, повно та всебічно дослідивши обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивачем пред`явлено позов до Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, яка є неналежним відповідачем у справі, оскільки є спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та які підлягали залученню до участі у справі у якості співвідповідачів.
До закінчення підготовчого провадження позивач та його представник не подали до суду першої інстанції клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів. Натомість до участі у справі судом були залучені спадкоємці в якості третіх осіб, а представник позивача підтримував позов у судовому засіданні до Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області.
Отже, позивач та його представник у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належними відповідачами не заявив.
Тобто, суд першої інстанції дійшов правильного висновку в частині того, що до участі у розгляді справи належні відповідачі не залучені. Колегія суддів звертає увагу, що даний факт є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Разом із тим, суд першої інстанції розглянув справу по суті, виходячи зі складу сторін, заявленого позивачем, із визначенням відповідачем Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області.
Колегія суддів звертає увагу, що оскільки позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, не заявив клопотання про залучення у справі співвідповідачів, а саме спадкоємців, то висновок суду першої інстанції про відмову в позові також з підстав необґрунтованості позовних вимог, є помилковим, а підставою для відмови у задоволенні позову в цій справі є пред`явлення його до неналежного відповідача.
Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду з даного питання викладеного у постанові від 23 вересня 2020 року у справі №175/1753/17.
Відповідно до частин 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Згідно з частиною 4 статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Бовшика Миколи Юрійовича – задовольнити частково. 
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня 2021 року – змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 09 вересня 2021 року.

Судді: