Номер провадження: 22-ц/813/1995/21 
Номер справи місцевого суду: 515/527/15-ц
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 57

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2021 року                                                                м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
при секретарі судового засідання Феленко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 вересня 2020 року в цивільній справі за поданням начальника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітакі О.М. про примусове входження до приміщення, –

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2020 р. начальник Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітакі О.М. звернулася до Татарбунарського районного суду Одеської області із поданням, в якому просила вирішити питання про примусове проникнення до приміщення для виконання рішення суду щодо виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інших осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які зареєстровані та проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1  (а.с. 1-8).
10 вересня 2020 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області подання начальника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітакі О.М. про примусове входження до приміщення задоволено. Надано дозвіл на примусове входження до житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1  (а.с 25-26).
01 жовтня 2020 року канцелярією Татарбунарського районного суду Одеської області зареєстровано апеляційну скаргу на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 вересня 2020 року. На думку апелянта, вказана ухвала прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення процесуального права. Апелянт пояснює, що розпочинати проведення виконавчі дії, державний виконавець повинен лише після направлення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику та отримання інформації про її отримання. Апелянт вказує на те, що 22.10.2019 року була видана постанова про відкриття виконавчого провадження та направлена боржнику рекомендованим листом з повідомленням, який повернувся з відміткою про неотримання боржником листа у зв`язку із закінченням строку зберігання, тобто даний факт підтверджує неналежне сповіщення боржника. Апелянт просить скасувати ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 вересня 2020 року, ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні подання начальника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітакі О.М. про примусове входження до приміщення.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.
09 червня 2021 року до Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому виконувач обов`язків начальника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) – Лісецька А.В. зазначила, що боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому листі. Також в.о. начальника відділу вказала, що боржник, будучи достовірно обізнаною про існування рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.07.2017 року про виселення боржника, не дотрималася обов`язку отримати рекомендований лист з повідомленням з постановою про відкриття виконавчого провадження, не зреагувала на численні виходи державного виконавця 11.11.2019 року, 27.11.2019 року та 13.12.2019 року за адресою, вказаною у виконавчому провадженні, своєчасно не з`явилася на виклик державного виконавця до відділу, не надала пояснень за фактом невиконання рішення та про те, що 13.12.2019 року буде здійснено перевірку виконання рішення суду щодо її виселення із будинку відповідно до рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.07.2017 року про виселення боржника. Твердження ОСОБА_1 , на думку в.о. начальника відділу, про неналежність доказів на підтримання подання та отримання доказів з порушенням діючого законодавства є безпідставними та нічим не підкріпленими. З огляду на це, в.о. начальника відділу просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Учасники справи про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції до суду не подавали.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга частковопідлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, зазначивши, що боржник самостійно з приміщення не виселився та надалі мешкає у будинку, рішення суду виконувати відмовляється, допускати виконавця до домоволодіння за зазначеною адресою для виконання рішення суду відмовляється, дійшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення подання про примусове проникнення до житла (а.с. 25-26).
Апеляційний суд, погоджуючи з висновками суду першої інстанції вважає за потрібне зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 04 вересня 2019 року на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 липня 2017 року було видано дублікат виконавчого листа (а.с. 2).
Як вбачається з матеріалів справи, 22 жовтня 2019 року державним виконавцем Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мологою Іриною Михайлівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які зареєстровані та проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому по АДРЕСА_1 (а.с. 3).
Як вбачається з матеріалів справи, 11 листопада 2019 року державним виконавцем було складено акт, в якому зазначено, що виходом державного виконавця за адресою, вказаною у виконавчому листі, а саме: АДРЕСА_1 встановлено, що особи, які вказані в виконавчому листі на виклик не вийшли, постанова про відкриття виконавчого провадження була залишена у почтовій скриньці, що було зафіксовано фотознімком (а.с. 4-4 зворот).
Як вбачається з матеріалів справи, 27 листопада 2019 року державним виконавцем повторно було здійснено вихід за адресою, вказаною у виконавчому листі, однак особи, які вказані у виконавчому листі на виклик не вийшли, а у почтовій скриньці державним виконавцем було залишено виклик до відділу, що зафіксовано фотознімком (а.с. 6-6 зворот).
В подальшому, 05 грудня 2019 року начальником Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мітакі О.М. було надіслано листа ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 13 грудня 2019 року державним виконавцем буде здійснено перевірку виконання боржником рішення суду щодо його виселення із будинку (а.с. 7).
Як вбачається з акту державного виконавця від 13 грудня 2019 року, працівниками відділу, а саме начальником РВ ДВС – Мітакі О.М., та заступником начальника РВ ДВС – Барбінягрою В.В., було здійснено вихід за адресою, вказаною у виконавчому листі і встановлено, що боржник самостійно з приміщення не виселився та надалі мешкає у будинку (а.с. 7 зворот).
Згідно ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Визначальним при розгляді подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника є лише факт невиконання рішення та неможливість державного виконавця потрапити до жилого приміщення (земельної ділянки) боржника.
Законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.
Відповідно до ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначала, що була неналежним чином повідомлена про відкриття виконавчого провадження (а.с. 32).
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про припинення виконавчого провадження, повідомлення про відмову у прийнятті виконавчого документа до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Доказами про надсилання постанови про відкриття провадження можуть слугувати, наприклад, наявність квитанції, підтвердження вручення під підпис, одержання відправником інформації про вручення листа у вигляді СМС-повідомлення чи у вигляді рекомендованого повідомлення про вручення рекомендованого листа.
Разом з тим, рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 липня 2017 року вирішено виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які зареєстровані та проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому по АДРЕСА_1 .
Також, як вбачається з матеріалів справи, 03 грудня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 звернулися до суду з заявою про відстрочку виконання рішення суду.В обґрунтуванні заяви вказували на те, що з 01.10.2019 року розпочався опалювальний період, який діє по 30.04.2020 року, іншого житла у них немає, а тому виселення їх в опалювальний період призведе до порушення їхніх прав та охоронюваних законом інтересів, а тому просили суд відстрочити виконання рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.07.2017 року у справі № 515/527/15-ц до закінчення опалювального періоду, а саме по 30.04.2020 року та надання можливості знайти та перейти до іншого житла на умовах найму (оренди).
З огляду на вище наведене, апеляційний суд констатує, що принаймні з 02 грудня 2019 року боржникам було достеменно відомо про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа № 515/527/15-ц від 04 вересня 2019 року.
Крім того, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має правоза наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.
Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 66 Закону Україну «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення.Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.
З огляду на це, апеляційний суд доходить до висновку, що державний виконавець за умови дотримання вимог статті 66Закону України«Про виконавчепровадження» має право на проникнення до житла на підставі рішення суду про виселення для вчинення відповідних дій щодо примусового виселення, без отримання окремої ухвали про примусове проникнення до житла.
Аналогічну позицію висловив КЦС ВС в постанові від 09.09.2020 року в справі № 203/2519/19.
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, то апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу, скасовує прийняту ухвалу, та приймає нову про відмову в задоволенні подання на підставі ст. 376 ЦПК України. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 вересня 2020 року – скасувати.
Прийняти нову постанову, якоюначальника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітакі О.М. про примусове входження до приміщення залишити без задоволення.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

05.07.2021 року                                                                 м. Одеса