ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«20» вересня 2021 року 
м. Харків
справа № 639/3887/21
провадження № 22ц/818/4782/21
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів        -                 Котелевець А.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря - Колосовської А.Р., 
учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Естейт Сервіс»,
відповідачі – Держава Україна в особі Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, Держава Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова, Подвезько А.В.,
треті особи – Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Департамент реєстрації Харківської міської ради, Харківська регіональна філія Державного підприємства «Національні інформаційні системи»
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Естейт Сервіс» на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 червня 2021 року в складі судді Баркової Н.В.
                    в с т а н о в и в:
У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Естейт Сервіс» звернулось до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова, ОСОБА_1 , треті особи: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Департамент реєстрації Харківської міської ради, Харківська регіональна філія Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про звільнення майна з-під арештів, в якому просив звільнити майно - квартиру АДРЕСА_1 з - під наступних арештів: зареєстрованого 31 липня 2013 року о 12:49:03 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстровим № 14790061 арешту нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 38962176, виданий 23 липня 2012 року, видавник: Дзержинський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції; зареєстрованого 31 липня 2013 року о 12:49:03 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстровим № 14790052 арешт нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 38962176, виданий 23 липня 2012 року, видавник: Дзержинський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції; стягнути з відповідачів на користь позивача понесені та такі, що можуть бути понесені в ході розгляду справи, судові витрати.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 червня 2021 року у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Естейт Сервіс» - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою судді Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Естейт Сервіс» подав апеляційну скаргу, в якому просив ухвалу судді скасувати, направити справу для продовження розгляду до Жовтневого районного суду м. Харкова, покласти судові витрати у зв`язку з оскарженням ухвали на відповідачів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при постановленні ухвали не врахував, що товариство у своєму позові не порушує питання про визнання за ним права власності та не висуває про це ніяких вимог, а просив лише звільнити належне підприємству майно з-під арешту. Зазначив, що товариство не випадково в своєму позові визначив відповідачами Державу Україна в особі Головного управління Державної податкової служби у Харківській області та Державу Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова як осіб, в інтересах яких накладені оскаржувані обтяження, а також ОСОБА_1 – як боржника у виконавчому провадженні, в рамках якого були накладені та зареєстровані оскаржувані обтяження. Вважав, що вимоги товариства про звільнення належного йому майна з-під арештів не стосується господарської діяльності, а відповідач ОСОБА_1 взагалі не виступає в цих правовідносинах суб`єктом господарювання.

21 липня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав судове рішення законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою При цьому зазначив, що управління помилково залучено відповідачем у даній справі, оскільки територіальний орган казначейства не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. Вказав, що бюджетними асигнуваннями управління не передбачено коштів на стягнення судових витрат.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 27 липня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Харківської регіональної філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи» надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю.

10 вересня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з відпусткою його представника, яке залишено без задоволення за відсутністю поважності причин. 

Заяв про відкладення розгляду справи від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. 

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Естейт Сервіс» необхідно задовольнити, ухвалу судді – скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Матеріали справи свідчать про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Естейт Сервіс» звернулось до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова, ОСОБА_1 , треті особи: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Департамент реєстрації Харківської міської ради, Харківська регіональна філія Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про звільнення майна з-під арештів, в якому просив звільнити майно - квартиру АДРЕСА_1 з-під наступних арештів: зареєстрованого 31 липня 2013 року о 12:49:03 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстровим № 14790061 арешту нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 38962176, виданий 23 липня 2012 року, видавник: Дзержинський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції; зареєстрованого 31 липня 2013 року о 12:49:03 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстровим № 14790052 арешт нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 38962176, виданий 23 липня 2012 року, видавник: Дзержинський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції; стягнути з відповідачів на користь позивача понесені та такі, що можуть бути понесені в ході розгляду справи, судові витрати.
Звертаючись з даним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Естейт Сервіс» посилався на те, що наразі він є власником квартири АДРЕСА_1 .

Зазначив, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на вказану квартиру накладені обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, записи обтяження №№ 14790052, 14790061. Зазначені обтяження накладені Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в інтересах Держави Україна в особі Головного управління Державної податкової служби у Харківській області.

Вказав, що обтяження належної товариству квартири арештами перешкоджає йому повною мірою реалізовувати свої права власника.

Як вбачається з матеріалів справи Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 1/2011/2016/12 по кримінальній справі щодо ОСОБА_1 за частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 190 КК України про конфіскацію з ОСОБА_1 всього майна, яке належить йому особисто (а.с.9).

Постановою державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ВП № 38962176 від 23 липня 2013 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 . Стягувач - Держава (а.с.9 зворот).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ВП № 47429984 від 07 грудня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1/2011/216/12, виданого 05 травня 2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова про конфіскацію з ОСОБА_1 всього майна, яке належить особисто йому – закінчено (а.с.11).

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу  України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення яких можуть бути інші юридичні факти (пункт 4 частини другої вказаної статті).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення (пункти 3, 4 частини другої статті 16 ЦК України). За приписами статті 214 ЦПК України визначення характеру спірних правовідносин відповідно до установлених обставин у справі, а також визначення правової норми, яка підлягає застосуванню, належить до обов`язків суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 299/2931/17 (провадження № 61-35013св18).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Вирішуючи питання про юрисдикцію спору про звільнення майна з-під арешту, накладеного у межах виконавчого провадження, необхідно враховувати, що особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (пункти 39, 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Вказаний висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19).

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду 14 березня 2018 року у справі № 522/3454/16-ц (провадження № 14-6цс18) зроблено висновок про те, що під час визначення того, у якому порядку необхідно розглядати конкретний спір, необхідно встановити предмет спору, характер спірних правовідносин та суб`єктний склад учасників справи. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства, як передбачено частиною першою статті 15 ЦПК України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року та частиною першою статті 19 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року), тобто встановлення змісту позовних вимог, визначення яких належить виключно позивачу; по-друге, суб`єктний склад такого спору, тобто склад учасників справи та зміст і характер спірних правовідносин. 

 Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту (див. постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц (пункт 24), від 13 березня 2019 року у справі № 815/615/16-ц (пункт 28), від 22 квітня 2019 року у справі № 661/624/16-ц).

Якщо позивачі звернулися до суду для захисту їхнього порушеного права на майно, на яке державний виконавець наклав арешт в інтересах інших осіб, такі правовідносини мають приватноправовий характер, а тому спір слід вирішувати за правилами цивільного чи господарського судочинства (див. постанови від 13 вересня 2019 року у справі № 815/615/16, від 19 лютого 2020 року у справі № 806/932/16 і від 11 березня 2020 року у справі № 803/1485/17).

Зі змісту позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Естейт Сервіс» не вбачається, що вимоги товариства виникають у зв`язку зі здійсненням учасниками справи господарської діяльності, оскільки позивач звернувся до суду не для захисту його права власності, а звільнення належного підприємству майна з-під арешту.

Крім того, суб`єктний склад сторін справи у даній справі, якими є фізична особа, податкова служба та казначейська служба, теж вказує на відсутність між цими особами спору, що виник з господарської діяльності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що спір у цій справі і за предметним, і за суб`єктним критеріями не є спором, який належить до юрисдикції господарського суду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що справа, яка переглядається, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що не відповідає правилам про підвідомчість спорів судам.

За таких обставин відповідно до статті 379 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу судді – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.
Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, п.4 ч.1 ст.376, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Естейт Сервіс» – задовольнити.
Ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 червня 2021 року – скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.
Головуючий                                                            І.В. Бурлака

Судді                                                                 А.В. Котелевець

                                                                       В.Б. Яцина
Повний текст постанови складено 20 вересня 2021 року.