ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/15189/20                Головуючий суддя І інстанції Садовський К. С.
Провадження № 22-ц/818/2611/21        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року                                                        м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 – адвоката Савченко Вікторії Сергіївни на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

21.09.2020 ОСОБА_2 звернулась з позовом, в якій вона просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4500 грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 17.09.2020 р. і до досягнення дитиною повноліття
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що від шлюбу з відповідачем вони мають дочку ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , але відповідач перестав їй надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, яка за станом свого здоров`я потребує лікування та особливої психолого-педагогічної корекції.
Відповідач ОСОБА_1 проти задоволення позову ОСОБА_2 заперечував, мотивуючи тим, що усе їх з відповідачем спільне життя потреби родини забезпечував тільки він, у зв`язку із чим на побутовому ґрунті у них постійно виникали з позивачем суперечки, що призвело до погіршення їх сімейних стосунків та, як наслідок розірвання шлюбу в жовтні 2020 р. Аліменти на утримання їх дочки він погоджується виплачувати лише в сумі 1200 грн., так як за місцем своєї роботи отримує невелику заробітну плату, а інших джерел доходу не має.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 21.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі ј частки від усіх видів доходу (заробітку) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у межах суми виплати за один місяць підлягаю негайному виконанню.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.
На вказане рішення ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що 16.11.2020 року представник відповідача зі своєї електронної адреси на електронну адресу суду першої інстанції надіслав заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного повного провадження, яка була безпідставно судом проігнорована, чим порушено право відповідача на справедливий судовий розгляд, що в подальшому вплинуло на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Всупереч тому, що сторона відповідача подала відзив на позовну заяву з документами, судом у рішенні зазначено, що відзив на позовну заяву до початку розгляду справи по суті не надходило. Вказаним порушено право змагальності у судовому процесі та право відповідача на справедливий судовий розгляд, що в подальшому вплинуло на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Вказує, що судом не враховано, що позивач заявляючи вимоги не надала суду докази на підтвердження щомісячних витрат на утримання дитини, не враховано те, що до 24.02.2020 року відповідач не мав постійного стабільного доходу, з 24.02.2020 року по 22.09.2020 року працював на підприємстві ТОВ «ВІК «ХАТЛІЙН» проте у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, пов`язаного з загостренням хронічної хвороби, був змушений звільнитися.
Зазначає, що з 24.11.2020 року відповідач працевлаштувався та отримує посадовий оклад 6376 грн, фактично на руки отримує 5132,68 грн.
Зауважує, що донька зареєстрована за адресою відповідача, тому твердження позивача про те, що донька проживає разом з нею не відповідає дійсності. Вказує, що сплачує комунальні послуги за квартиру самостійно. Придбаває все необхідне для дитини та утримує дитину самостійно.
Також зазначає, що страждає на бронхіальну астму більше 10 років. 
ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу не надала.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення усіх учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 08.08.2009 року.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.
Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку – ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем.
Задовольняючи частково вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що дитина проживає з відповідачем та визначив розмір аліментів з урахуванням права дитини на необхідний рівень життя.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст.141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 150 СК України).
Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.
Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
При цьому суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Таким чином, при визначенні розміру аліментів застосовують згадані норми п. 3-2 ч. 1 та ч. 3 ст. 182 СК України.
З матеріалів справи вбачається, що за ОСОБА_2 разом з донькою ОСОБА_3 проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Зазначене не заперечувалось відповідачем у суді першої інстанції.
Таким чином, доводи скарги ОСОБА_1 про те, що донька проживає разом з ним, окремо від матері колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту.
Матеріали справи свідчить про те, що відповідач не має обмежень для працевлаштування за станом здоров`я, у справі відсутні докази, що в його ситуації неможливо отримати роботу та отримувати належну зарплату, відповідач також не довів суду, що він позбавлений можливості вживати ефективні заходи для свого працевлаштування. 
З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог закону, доводи скарги не спростовують висновки районного суду, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення – без змін.
Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Савченко Вікторії Сергіївни– залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 21 вересня 2021 року.

Головуючий –                                                 В.Б. Яцина

Судді -                                                                 І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.