УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/5406/20 Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й. 
Категорія 47 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,
за участю секретаря судового засідання                Трикиши Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/5406/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Управління Державної казначейської служби України у місті Житомирі Житомирської області, треті особи - Житомирська місцева прокуратура, Головне управління Національної поліції у Житомирській області, Головне управління Державної казначейської служби в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди, за апеляційними скаргами Управління Державної казначейської служби України у місті Житомирі Житомирської області, Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Адамовича О.Й. в м. Житомирі, 
в с т а н о в и в :
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом у якому просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної Казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на свою користь 1000 000,00 грн моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконного затримання та незаконного застосування запобіжного заходу.
В обґрунтування позову зазначив, що 08 червня 2017 року слідчим СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області в порядку ст. 208 КПК його було затримано по підозрі у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України. Вказує, що 09.06.2017 його було повідомлено про підозру у скоєнні біля 13 год 30 хв 08.06.2017 за попередньою змовою із ОСОБА_2 замаху на таємне викрадення чужого майна, а саме – належного на праві власності ПАТ «Укртелеком» мережевого телефонного кабелю. Зазначає, що відповідно до ухвали слідчого судді від 10.06.2017 відносно нього було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на два місяці (до 08.08.2017 включно).

Зазначає, що за результатами розгляду даної кримінальної справи вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 11 вересня 2019 року його було виправдано за відсутністю у його діях складу інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 чт. 185 КК України, який ухвалою Житомирського апеляційного суду від 10.03.2020 залишений без змін. Стверджує, що в результаті протиправних дій органу досудового розслідування на протязі 2 років та 9 місяців, а саме: з 08.06.2017 по 10.03.2020 він незаконно перебував під слідством та судом. Окрім того, вказує, що внаслідок неправомірних дій відносно нього на досудовому слідстві йому було незаконно оголошено підозру у скоєнні злочинів, незаконно обиралася міра запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Вказує, що внаслідок обрання йому слідчим суддею незаконного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у період часу з 10.06.2017 по 08.08.2017 він був позбавлений конституційного права на свободу та особисту недоторканість. Зазначає, що незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності за злочин, який він не вчиняв, зганьбило його честь та гідність і завдало непоправної шкоди його престижу та ділової репутації. Вказує, що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та обмеженням, у зв`язку з цим прав та свобод, йому завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях, порушенні звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, а тому визначаючи розмір моральних страждань у матеріальному плані просить стягнути на свою користь моральну шкоду в сумі 1000 000,00 грн.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної Казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. В задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Управління Державної казначейської служби України у місті Житомирі Житомирської області, Головне управління Національної поліції в Житомирській області подали апеляційні скарги, у якій просять його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги Управління Державної казначейської служби України у місті Житомирі Житомирської області зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що у рішенні першої інстанції не обґрунтовано жодного фізичного чи психічного впливу з боку правоохоронних органів, який міг би призвести до негативних наслідків морального характеру. Зазначає, що висновок суду першої інстанції про доведеність порушення законних прав позивача та заподіяння йому шкоди діями державної влади підлягає відшкодування Державною казначейською службою України за рахунок коштів державного бюджету України є помилковим та здійсненим судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, оскільки шкода завдана органом державної влади, його посадовою особою. Вважає, що у такому випадку безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а вразі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень – за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. 
Стверджує, що сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіальні органи, залучення або незалучення ДКСУ чи її територіального органу до участі у справі не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКСУ чи її територіальні органи. Вважає, що орган казначейства як орган, який здійснює управління рахунками (обслуговуючий банк) на яких розміщені кошти відповідачів може бути залучений до справи в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Зазначає, що відповідно до Бюджетного кодексу України, кошти які знаходяться на єдиному казначейському рахунку не можуть бути стягнуті на користь інших осіб, а відтак позовні вимоги щодо списання моральної шкоди на користь позивача з Єдиного казначейського рахунку є неприйнятними. Вказує, що при встановленні судом дійсного спричинення шкоди позивачам, стягнення повинно проводитися не управлінням Казначейства, а з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкритті у відповідних органах Казначейства (тобто, безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджетних установ). Зазначає, що позивачем не надано доказів, якими було б підтверджено факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів та вини останніх в її заподіянні у зазначеному позивачем розмірі. Враховуючи викладене, вважає, що відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги Головне управління Національної поліції в Житомирській області зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань, тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Вважає, що суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості. 

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги того факту, що з часу винесення виправдувального вироку Корольовським районним судом м. Житомира, а саме з 11.09.2019 до повідомлення позивачу про підозру 08.06.2017 позивач не перебував під слідством та судом. Крім того, зазначає, що доказів обмежень прав позивача у вказаний період матеріали справи не містять. Стверджує, що позивач перебував під слідством та судом з 06 червня 2017 року по 11 вересня 2019 року, тобто 27 місяців та 3 дні. А тому, вважає, що з урахуванням загального часу перебування ОСОБА_1 під слідством та судом гарантований законом мінімальний розмір моральної шкоди становитиме 162 000 грн. Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції належним чином не визначив строк перебування позивача під слідством та судом, що призвело до стягнення на користь позивача суми, розмір якої значно перевищує допустимий мінімум відшкодування моральної шкоди у вказаній категорії справ. Вважає, що суд першої інстанції виключно на припущеннях, без встановлення дійсних обставин справи, які підлягали обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди, безпідставно не прийняв до уваги надані позивачем пояснення як належні та достатні докази спричинення останньому моральної шкоди.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 08 червня 2017 року ОСОБА_1 було затримано в порядку статті 208 КПК України. Наведене підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 08.06.2017.
09 червня 2017 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, що підтверджується повідомленням про підозру.
Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 10.06.2017 до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, починаючи з 08.06.2017 до 08.08.2017.
За результатами досудового розслідування кримінального провадження №120170600020003020 від 08.06.2017, що здійснювалось СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області, під процесуальним керівництвом Житомирською місцевої прокуратури обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України було скеровано до суду. 
Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 11 вересня 2019 року ОСОБА_1 виправдано, оскільки не доведено, що даний злочин вчинений обвинуваченим.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 10 березня 2020 року виправдувальний вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 11.09.2019 щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 15, ст. 185 ч.2 КК України залишено без змін. 
Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Частиною другою статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19),  у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством і судом з 08 червня 2017 по 10 березня 2020 року, оскільки вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 11 вересня 2019 року, який набрав законної сили 10 березня 2020 року, ОСОБА_1 за ч.3 ст.15 ст.185 ч.2 КК України виправдано, оскільки не доведено, що даний злочин вчинено обвинуваченим.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» , мінімальна заробітна плата на 01 січня 2021 року встановлена на рівні 6 000 грн.
Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив, що період перебування ОСОБА_1 під слідством становить 33 місяці 2 дні і розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим, ніж 198 000  грн (6000 грн х 33 міс. 2 дня).
Проте встановлення факту, що розмір морального відшкодування не може бути меншим за 198 000 грн, не позбавляє суд визначити цей розмір у більшому розмірі.
Указане відповідає правовій позиції Великої палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). Таким чином законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належних доказів. поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що позивач незаконно перебував під слідством і судом, у зв`язку з чим йому завдано моральної шкоди, розмір якої судом визначено з урахуванням його доведеності позивачем, заявлених ним вимог та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості.
Посилання ГУНП в Житомирській області у апеляційній скарзі на те, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому   в ньому, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Колегія суддів відхиляє доводи ГУПН в Житомирській області про те, що позивач перебував під слідством та судом з 06 червня 2017 року по 11 вересня 2019 року, тобто 27 місяців 3 дні, а тому розмір моральної шкоди за цей період повинен становити 162 000 грн, з наступних підстав.
У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання законної сили виправдувальним вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження.
Визначаючи строк перебування  ОСОБА_1 під судом і слідством, суд першої інстанції правильно вважав, що його початком є 08 червня 2017 року, а останнім днем перебування   ОСОБА_1  під слідством і судом є 10 березня 2020 року - дата прийняття Житомирським апеляційним судом постанови про залишення без змін вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 11 вересня 2019 року.
Згідно з пунктом 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.
Враховуючи наведене, особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження. 
Оскільки вирок Корольовського районного суду м. Житомира 11 вересня 2019 року, яким   ОСОБА_1 виправдано у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, постановою Житомирського апеляційного суду від 10 березня 2020 року  був залишений без змін, то саме із цієї дати (з дня набрання вироком законної сили) позивач вважається таким, що реабілітований та позбавлений будь-яких обмежень у правах, а кримінальне переслідування щодо нього - завершеним.
Схожих за змістом висновків щодо кінцевої дати перебування особи під слідством і судом дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 295/692/17 (провадження № 61-7534св18), від 13 серпня 2020 року у справі № 607/10144/18 (провадження № 61-1394св19).
Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що період перебування позивача під слідством і судом становить 33 місяці 2 дні (з 08 червня 2017 року по 10 березня 2020 року). 
Разом з тим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги УДКС України у м. Житомирі Житомирської області про помилкове стягнення коштів на відшкодування шкоди з державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної Казначейської служби України.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).
Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).
Зазначення судом першої інстанції у резолютивній частині рішення відомостей про суб`єкт його виконання, вид рахунку, з якого буде здійснено безспірне списання, є помилковим.
Тому, колегія суддів вважає за необхідне змінити резолютивну частину оскаржуваного судового рішення в частині виключення органу, через який грошові кошти мають перераховуватися - Державної казначейської служби України, та виду рахунку з якого має бути здійснено списання - Єдиний казначейський рахунок. 
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Управління Державної казначейської служби України у місті Житомирі Житомирської області та Головного управління Національної поліції в Житомирській області задовольнити частково.
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 червня 2021 року в частині стягнення моральної шкоди змінити, виклавши резолютивну частину рішення суду першої інстанції у цій частині у такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 200 000 (двісті тисяч ) грн 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення складено 07 вересня 2021 року.

Головуючий 

Судді