УХВАЛА

30 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 260/3367/20
адміністративне провадження № К/9901/25940/21

Верховний Суд у складі колеги суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача           Бевзенка В. М,
суддів:                    Єзерова А. А., Чиркіна С. М.,
перевіривши касаційну скаргу Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 у справі № 260/3367/20 за позовом ОСОБА_1 до Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій неправомірними,
УСТАНОВИВ:
У 2020 році ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - відповідач), у якому просив:
- визнати протиправною відмову відповідача оформлену у вигляді листа від 23.09.2020 № 12/Я-366 підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подання та документи для призначення позивачеві пенсії за вислугу років;
- зобов`язати Прикордонний загін:
а) зарахувати позивачеві до календарної вислуги років період військової служби з 26.12.1998 по 31.07.2020 на пільгових умовах служби із розрахунком - один місяць служби за півтора місяця вислуги років для призначення пенсії за вислугу років;
б) підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подання та документи для призначення пенсії за вислугу років позивачеві відповідно до «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затвердженого постановою правління ПФУ 30.01.2007 № 3-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402); далі Порядок №3-1).
Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі ухвалив розглянути та розглянув її за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.01.2021, у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021, апеляційну скаргу позивача задоволено частково, внаслідок чого:
- рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 скасовано та прийняти постанову, якою позов задоволено частково;
- визнано протиправною відмову Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, оформлену листом від 23.09.2020 № 12/Я-366;
- зобов`язано відповідача підготувати та направити до Департаменту фінансово-економічного забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України необхідні документи для їх підготовки та подання уповноваженим структурним підрозділом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подання та документів для призначення пенсії за вислугу років позивача відповідно до «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 № 3-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402) та пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», із урахуванням правової оцінки, наданої судом апеляційної інстанції у цьому судовому рішенні щодо зарахуванням до вислуги років для призначення позивачу пенсії пільгового періоду вислуги років: 09 років 03 місяці 28 днів;
- у задоволені решти позову відмовлено.
Не погоджуючись постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, відповідач оскаржив їх у касаційному порядку.
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд, дійшов такого висновку.
Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із частиною 1 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Вирішуючи питання про відкриття провадження, Верховний Суд, зазначає наступне.
Доведення обставин, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставами для відкриття касаційного провадження відповідач зазначає підпункти «а» та «в» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України та вказує, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Суд критично оцінює наведені підстави касаційного оскарження, оскільки надавши належу оцінку цим доводам та ураховуючи правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, Суд констатує, що скаржником не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин передбачених підпунктами "а" та "в" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Скаржник підстав указаних у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не вказав.
Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № Р (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328,333,359 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 у справі № 260/3367/20.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.
Суддя - доповідач                                                                                 В. М. Бевзенко 
Судді                                                                                                              А. А. Єзеров
                                                                                                              С. М. Чиркін