ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 р. 	Справа № 520/4953/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 (головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В.) по справі № 520/4953/21
за позовом     ОСОБА_1  
до     Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом , в якому просила:
визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 з 12.03.2021 року пенсії за віком відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії , тобто за 2018-2019 - 2020 роки в сумі 9118 грн. 81 коп.;
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення №989 від 12.03.2021 року відділу перерахунків пенсій №3 (Лозова) управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яким відмовлено ОСОБА_1 в переведенні з пенсії за віком згідно  Закону України "Про державну службу"  на пенсію за віком згідно  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вчинити дії щодо призначення та виплати ОСОБА_1 з 12.03.2021 пенсії за віком відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2018, 2019, 2020 роки.
В задоволенні решти позовних вимог  відмовлено. 
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції  подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції рішення суду скасувати та  прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.  
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив,  що позивачка є пенсіонером, отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», 12.03.2021 звернулась до ГУ ПФУ  України в Харківській області з заявою про перехід з пенсії за віком  на пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  та здійснити нарахування пенсійної виплати з урахуванням середньої заробітної плати по Україні за 2018 - 2020 роки у розмірі 9118, 81 грн. Рішенням пенсійного органу №989 від 12.03.2021 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018 - 2019 - 2020 роки в розмірі 9118, 81 грн. Відмова обґрунтована тим, що позивачу вже була призначена пенсія за віком згідно із  Законом України «Про державну службу», тому заробітна плата для обчислення пенсії відповідно до  Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування"  повинна визначатися з урахуванням  Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» №2148-VІІІ від 03.10.2017 р., тобто із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2014,2015, та 2016 роки, оскільки у даному випадку має місце не нове призначення, а перехід з одного виду пенсії на інший.
Позивач надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.  
Відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, та в зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 з 04.07.2005 року перебуває на обліку в пенсійному органі та отримує пенсію за віком, призначену на умовах  Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». 
12.03.2021 року позивач звернулася до управління із заявою про перехід з пенсії за віком, призначеної на умовах   Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»   на пенсію за віком відповідно до   Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   та просила при призначенні пенсії застосувати середню заробітну плату по Україні за 2018, 2019, 2020 роки, яка становить 9 118,81 грн.
Рішенням №989 від 12.03.2021 року відділу перерахунків пенсій №3 (Лозова) управління пенсійного забезпечення головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області,   ОСОБА_1 відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з додаванням стажу роботи та заробітної плати за період з 2005 по 2020 роки з урахуванням середньої заробітної плати по Україні за 2018-2020 роки та зазначено, що при проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з переходом на інший вид пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком буде нижчим ніж раніше обчислений розмір пенсії за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».  (а.с.9)
ОСОБА_1 не погодившись із вищевказаним рішенням відповідача звернулась з зазначеним позовом до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та протиправності  рішення відповідача №989 від 12.03.2021 року, вважаючи, що позивач набула право не на переведення з одного виду пенсії на інший на підставі  статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,  а на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням у відповідності до приписів  статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки за таким призначенням звернулася вперше. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими  Конституцією  та законами України.
Згідно із  статтею 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до преамбули  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 9 липня 2003  року №1058 (далі - Закон №1058), він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього  Закону.
Частина 3 ст.4 Закону №1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
  Так, згідно зі  статтею 9 Закону №1058  за рахунок коштів ПФУ в солідарній систем призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону №1058  передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до  статті 27 Закону №1058  розмір пенсії за віком визначається за формулою: П= Зп х Кс, де: П - розмір пенсії; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи.
Відповідно до ч.1  ст.40 Закону №1058-IV  для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
  Частиною 2  ст.40 Закону №1058-IV  передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз і+ Кз 2 + Кз з + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Тобто,    у випадку призначення пенсії на підставі Закону №1058-IV, при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Так, згідно з ч.3 ст.45 №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій  статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що лише при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми частини третьої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. 
Судом встановлено, що позивачу була призначена  пенсія згідно  Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». 
Статтею 21 Закону України 07.06.2001 року № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування»  (далі  Закон № 2493-III  в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Статтею 21 Закону  2493-III (в редакції, що була чинною до змін, внесених  Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 року, які набрали чинності з 01.10.2017 року) визначалося, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.
Колегія суддів зазначає, що до 01.10.2017 року, тобто до дати набрання чинності змін, внесених  Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 року, до редакції  ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мала стаж служби в органах місцевого самоврядування більше ніж 10 років, отримувала пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».
Так, умови та порядок призначення (перерахунків) пенсій державним службовцям встановлюються спеціальними законами.
До спеціальних законів відноситься  Закон України «Про державну службу»  від 10.12.2015 року № 889-VІІІ,   який набув чинності з  01.05.2016 року  (далі -  Закон № 889-VІІІ ), яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до  ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу»  (далі  Закон № 3723- ХІІ).
Згідно з пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII втратив чинність  Закон № 3723-ХІІ, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Пунктами 10 та 12 вищезазначеного розділу передбачено право державних службовців за певних умов на призначення пенсії за віком відповідно до  ст. 37 Закону № 3723-ХІІ. Державні службовці, які на день набрання чинності  Законом № 889-VIII обіймають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених  ст. 25 Закону № 3723-ХІІ, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менше, як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.                    
Приписами  ст.90 Закону №889-VII  визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до    Закону України     "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу пенсію було призначено відповідно до    Закону України "Про державну службу", за призначенням пенсії відповідно до  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивач звернулася вперше, а тому суд апеляційної інстанції не приймає доводи апеляційної скарги , так як мало місце  призначення іншої пенсії   за іншим законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший в межах одного Закону відповідно до ч.3 ст.45 Закону  №1058-IV.
Зазначені висновки  узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, який у постанові від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а (№ 21-6331а15), зазначено, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до  Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною третьою  статті 45 Закону №1058-IV.
Вказана  позиція Верховного Суду України була підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі № 876/5312/17,  яка зазначила, що Верховний Суд України у постанові від 29.11.2016 у справі № 133/476/15-а обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до  Закону №1058-ІV має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно ч.3  ст.45 Закону №1058-ІV. 
Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що ч.3  ст.45 Закону №1058-ІV  дійсно встановлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим  Законом, на інший. Тому показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої  Законом № 1058-ІV. Однак у випадку призначення іншої пенсії за іншим  законом  має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).
Аналогічні    висновки також викладені в постанові Верховного Суду від 16.06.2010 року по справі №127/7522/17.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення №989 від 12.03.2021 року відділу перерахунків пенсій №3 (Лозова) управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Щодо доводів    апеляційної скарги , що в даному випадку має місце не нове призначення, а перехід з одного виду пенсії на інший; пенсія за віком, призначена згідно із  Законом України «Про державну службу», тому заробітна плата для обчислення пенсії відповідно до  Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування"  повинна визначатися з урахуванням  Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» №2148-УІІІ від 03.10.2017 р., тобто із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях України за 2014,2015, та 2016 роки.
Колегія суддів вважає такі доводи відповідача не обґрунтованими та такими, що спростовуються наведеними вище висновками, оскільки позивач звертаючись до пенсійного органу з заявою про перехід з пенсії за віком , призначеної  за  Законом України "Про державне службу"  на пенсію за віком згідно із  Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  набула право не на переведення з одного виду пенсії на інший на підставі статті 45 Закону №1058-IV, а на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням у відповідності до приписів статті  40 Закону № 1058-IV, оскільки за таким призначенням звернулася вперше , а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).
Відповідно до  ст.316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Таким чином, враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та є таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, відсутні правові підстави, в розумінні  ст.139 КАС України, для розподілу судових витрат. 
Керуючись ст. ст. 311, 316, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 по справі № 520/4953/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Я.В. П`янова    О.А. Спаскін