СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2021 р.                                                                         Справа № 913/27/21  

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., суддя Слободін М.М.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу позивача (вх.1295Л/1) на рішення Господарського суду Луганської області від 01 березня 2021 року (суддя Лісовицький Є.А.) по справі №913/27/21

за позовом Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Донецька залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця”, м. Лиман Донецької області,
до Управління соціального захисту населення Кремінської райдержадміністрації Луганської області, м. Кремінна Луганської області
про стягнення 25 429 грн 04 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Донецька залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Кремінської районної державної адміністрації Луганської області про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів за 12 місяців 2017 року та 12 місяців 2018 року в сумі 25429 грн 04 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, який є розпорядником бюджетних коштів, не виконує свої зобов`язання згідно укладених з позивачем Договорів про надання та фінансування послуг по пільговому перевезенню окремих категорій громадян залізничним транспортом загального користування у приміському сполучені № 15 (Дон/НРП-17091/НЮ) від 01.07.2017 та № 1 (Дон/НРП-18124/НЮ-П) від 02.08.2018 та не провів розрахунків за пільгові перевезення окремих категорій громадян, відповідно до вимог пунктів 2, 3, 5, 6, 7, 8, Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002, за період з січня 2017 року по грудень 2018 року.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 08.02.2021 задоволено клопотання позивача про заміну відповідача - Кремінської районної державної адміністрації Луганської області належним відповідачем - Управлінням соціального захисту населення Кремінської райдержадміністрації Луганської області. 
Рішенням Господарського суду Луганської області від 01 березня 2021 року (суддя Лісовицький Є.А.) по справі №913/27/21 позов Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Донецька залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” до Управління соціального захисту населення Кремінської райдержадміністрації Луганської області про стягнення 25429 грн 04 коп. задоволено частково. Стягнуто з Управління соціального захисту населення Кремінської райдержадміністрації Луганської області на користь Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Донецька залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” збитки за пільгове перевезення пасажирів в сумі 7837 грн 08 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 630 грн 60 коп. В решті позову відмовлено. 
Позивач з рішенням Господарського суду Луганської області від 01 березня 2021 року по справі №913/27/21 не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій, просить скасувати рішення господарського суду. 
З тексту апеляційної скарги вбачається, що заявник не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову в сумі 17591,96 грн. 
Ухвалою суду від 30.04.2021 апеляційну скаргу позивача залишено без руху з підстав порушення вимог ст. 256 Господарського процесуального кодексу України – відсутності  клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.
Через канцелярію суду заявник надав мотивоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення.
Ухвалою суду від 18.05.2021 поновлено АТ “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Донецька залізниця” АТ “Українська залізниця” пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Луганської області від 01 березня 2021 року по справі №913/27/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Донецька залізниця” АТ “Українська залізниця”  на рішення Господарського суду Луганської області від 01 березня 2021 року по справі №913/27/21. Встановлено відповідачу строк для подання до канцелярії Східного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу позивача та докази надсилання (надання) скаржнику копії відзиву та доданих до нього документів до 25.06.2021. 
Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглянута за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи - за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом).
У встановлений ухвалою суду строк Управління соціального захисту населення Кремінської райдержадміністрації Луганської області надало відзив на апеляційну скаргу (вх. 7075 від 18.06.2021), в якому зазначає, що вважає вимоги апеляційної скарги такими, що не підлягають задоволенню, а рішення господарського суду таким, що підлягає скасуванню. В обґрунтування своєї позиції стверджує, що намагання скаржника стягнути з відповідача заборгованість за період відсутності договірних відносин з 01.01.2017 р. по 15.07.2017 р., при наявності відносин, врегульованих договором №15 від 01.07.217 р. по суті є намаганням створити ситуацію юридичної невизначеності.
Окрім того, Управління соціального захисту населення Кремінської райдержадміністрації Луганської області зазначає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та додатки до скарги, як і позовна заява були подані неналежними представниками з порушенням вимог ч. 3 ст. 56 ГПК України та ст. 1312 Конституції України. Відповідач у відзиві на скаргу стверджує, що представниками апелянта ОСОБА_1 та Сокирською Ю.О. на підтвердження повноважень представляти інтереси юридичної особи АТ «Українська залізниця» під час звернення з апеляційною скаргою, надання відповідних доказів на підтвердження вимог скарги, були надані копії довіреностей на представників АТ «Українська залізниця», копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копія ЄДРПОУ позивача.
Відповідач зазначає, що у відповідності до ч. 3 ст. 56  ГПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Статтею 1312 Конституції України встановлено, що тільки адвокат здійснює представництво іншої особи в суді. Для визнання особи такою що діє в порядку самопредставництва необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі було чітко визначено її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження. Однак, як зазначає відповідач, - у наданих  документах відсутні відомості, які підтверджують повноваження представників позивача відповідно  до ч. 3 ст. 56  ГПК України.  Довіреності, надані на підтвердження наявності повноважень представляти інтереси позивача, не містять інформації що вказані особи мають статус адвоката та мають право представляти інтереси позивача в суді.
На підставі викладеного, відповідач вважає, що апеляційна скарга була подана неналежним представником і просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та скасувати рішення і закрити провадження у справі.
Спростовуючи твердження, викладені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає, що дійсно, у відповідності до приписів частин 3 та 4 ст. 1312 Конституції України (в редакції Закону №1401) виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді, зокрема, у малозначних спорах.
Колегія суддів підкреслює, що предметом позову у даній справі є стягнення 25 429 грн 04 коп, а отже ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому в силу ст. 12 ГПК України є малозначною. 
У свою чергу ст. 58 ГПК України передбачено, що при розгляді справ у малозначних спорах представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років і має цивільну процесуальну дієздатність. Відповідно до ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і в справі немає підтвердження його повноважень. 
Судом апеляційної інстанції під час вирішення питання щодо відкриття провадження за апеляційною скаргою позивача, встановлено, що апеляційну скаргу підписано представниками Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Донецька залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” Комісаровою А.В. та Сокирською Ю.О. - за довіреностями б/н від 27.11.2020 та від 11.07.2018 – відповідно.
З огляду на викладене, АТ “Українська залізниця” як сторона у справі, віднесеної процесуальним законом до малозначних, не позбавлено права на представництво своїх законних інтересів, у тому числі і на звернення із апеляційною скаргою, зокрема, штатними юрисконсультами, юристами – працівниками власних структурних підрозділів тощо, у зв`язку з чим, наведені у відзиві твердження позивача є безпідставними і такими, що не заслуговують на увагу.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Між Управлінням соціального захисту населення Кремінської райдержадміністрації Луганської області (надалі – замовник) та Публічним акціонерним товариством “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Донецька залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” (надалі – перевізник) 01.07.2017 року укладено Договір про надання та фінансування послуг по пільговому перевезенню окремих категорій громадян залізничним транспортом загального користування у приміському сполученні №15. 
Зі змісту вказаного договору вбачається, що цей договір про компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян, що проживають на території Кремінського району та перебувають на обліку у замовника, залізничним транспортом приміського сполучення.
Отже, предметом цього договору є відносини сторін щодо надання та фінансування пільг деяким категоріям населення Кремінського району відповідно до Законів України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, “Про охорону дитинства” (пільги дітям з багатодітних сімей), постанови Кабінету Міністрів України від 17.05.1993 р. № 354 “Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування”, “Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і ветеранів державної пожежної охорони та їх соціальний захист”, пов`язаних із споживанням населенням таких видів послуг: приміське залізничне перевезення пасажирів за рахунок субвенцій з місцевого бюджету (п. 1.1. договору). 
Згідно з умовами договору замовник здійснює фінансування пільг, пов`язаних із споживанням послуг згідно п. 1.1. договору, на підставі поданих перевізником реєстрів перевезених пільговиків у межах бюджетних призначень, а перевізник надає ці послуги населенню, що має відповідні пільги (п. 1.2. договору). 
У відповідності до п. 2.1.1. договору перевізник зобов`язується реалізувати з липня 2017 року по 31 грудня 2017 року послуги населенню, що має право на пільги згідно чинного законодавства та відповідно до п. 1.1. договору.
Замовник зобов`язується: щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним, готувати спільно з виконавцем акти звіряння заборгованості по наданим послугам населенню, що має пільги (п. 2.2.1. договору); щомісячно, на підставі актів звіряння заборгованості, надавати до фінуправління та Держказначейства дані про нараховані суми щодо пільг (п. 2.2.2 договору).  
Пунктом 3.1. договору передбачено, що перевізник щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з місцевого бюджету, реєстри перевезених пільговиків, розрахунки щодо надання послуг населенню, що має право на пільги, та акти звірки на надання пільг. 
Замовник після підписання актів звірки заборгованості в 5-денний строк після надходження на рахунок коштів, передбачених на компенсаційні виплати, проводить фінансування видатків на покриття витрат виконавцю в межах бюджетних асигнувань щодо наданих пільг (п. 3.2. договору).
Розрахунки проводяться згідно пунктів 7, 9– 11 постанови Кабінету Міністрів України № 1359 від 16.12.2009 (п. 3.3. договору). 
Даний договір набуває чинності з моменту підписання та діє в частині надання послуг з 01 липня 2017 року по 31 грудня 2017 року, а в частині проведення розрахунків – до їх повного виконання (п. 8.1. договору).
Згодом, 02.01.2018 між Управлінням соціального захисту населення Кремінської райдержадміністрації Луганської області (надалі – замовник) та Публічним акціонерним товариством “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Донецька залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” (надалі – виконавець) було укладено  Договір про надання та фінансування послуг по пільговому перевезенню окремих категорій громадян залізничним транспортом загального користування у приміському сполученні №1.
Згідно з п. 1.1. укладеного договору, предметом цього договору є відносини сторін щодо надання та фінансування пільг деяким категоріям населення Кремінського району відповідно до Законів України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні”, “Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких осіб та їх соціальний статус”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, “Про охорону дитинства” (пільги дітям з багатодітних сімей), постанови Кабінету Міністрів України від 17.05.1993 р. № 354 “Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування”, пов`язаних із споживанням населенням таких видів послуг: приміське залізничне перевезення пасажирів за рахунок субвенцій з місцевого бюджету.
Згідно з умовами договору замовник здійснює фінансування пільг, пов`язаних із споживанням послуг у відповідності до п. 1.1. договору, на підставі поданих виконавцем реєстрів перевезених пільговиків у межах бюджетних призначень, а перевізник надає ці послуги населенню, що має відповідні пільги (п. 1.2. договору). 
У відповідності до п. 2.1.1. договору виконавець зобов`язується реалізувати в 2018 році послуги населенню, що має право на пільги згідно чинного законодавства та відповідно до п. 1.1. договору.
За умовами договору замовник зобов`язується: щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним, готувати спільно з виконавцем акти звіряння заборгованості по наданим послугам населенню, що має пільги (п. 2.2.1. договору); щомісячно, на підставі актів звіряння заборгованості, надавати до фінуправління та Держказначейства дані про нараховані суми щодо пільг (п. 2.2.2 договору).  
Згідно з п. 3.1. договору виконавець щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з місцевого бюджету, реєстри перевезених пільговиків, розрахунки щодо надання послуг населенню, що має право на пільги, та акти звірки на надання пільг. 
Замовник після підписання актів звірки заборгованості в 5-денний строк після надходження на рахунок коштів, передбачених на компенсаційні виплати, провадить фінансування видатків на покриття витрат виконавцю в межах бюджетних асигнувань щодо наданих пільг (п. 3.2. договору).
Розрахунки проводяться згідно пунктів 7, 9-11 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1359 від 16.12.2009 (п. 3.3. договору). 
Даний договір набуває чинності з моменту підписання, а умови договору застосовуються згідно частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, а в частині проведення розрахунків – до їх повного виконання (п. 8.1. договору).
Позивач зазначає, що за період з січня 2017 року по грудень 2017 року та з січня 2018 року по грудень 2018 року надавав пільговий проїзд окремим категоріям громадян, які мають право на відповідні пільги при користуванні залізничним транспортом. 
Проте, у зв`язку з тим, що відповідач, який є розпорядником бюджетних коштів, не провів розрахунків за пільгові перевезення окремих категорій громадян, позивачем понесені збитки за перевезення пільговиків за період з січня 2017 року по грудень 2017 року та з січня 2018 року по грудень 2018 року в сумі 25429 грн 04 коп.
На підставі чого позивач звернувся до суду за захистом своїх інтересів.
На підтвердження понесених збитків позивач надав до суду облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджетів на загальну суму 94859 грн 42 коп., з яких: 
- за січень 2017 року - 1411 грн 15 коп.;
- за лютий 2017 року - 1787 грн 26 коп.;
- за березень 2017 року - 2942 грн 14 коп.;
- за квітень 2017 року - 3931 грн 29 коп.;
- за травень 2017 року - 4177 грн 26 коп.;
- за червень 2017 року - 3342 грн 86 коп.;
- за липень 2017 року - 3743 грн 83 коп.;
- за серпень 2017 року - 3514 грн 58 коп.;
- за вересень 2017 року - 3791 грн 79 коп.;
- за жовтень 2017 року - 3914 грн 59 коп.;
- за листопад 2017 року - 4369 грн 44 коп.;
- за грудень 2017 року - 3496 грн 05 коп.;
- за січень 2018 року - 2793 грн 49 коп.;
- за лютий 2018 року - 3195 грн 89 коп.;
- за березень 2018 року - 3377 грн 19 коп.;
- за квітень 2018 року - 5067 грн 85 коп.;
- за травень 2018 року - 6457 грн 34 коп.;
- за червень 2018 року - 5816 грн 12 коп.;
- за липень 2018 року - 5558 грн 57 коп.;
- за серпень 2018 року - 3763 грн 92 коп.;
- за вересень 2018 року - 5613 грн 72 коп.;
- за жовтень 2018 року - 4346 грн 69 коп.;
- за листопад 2018 року - 4635 грн 47 коп.;
- за грудень 2018 року - 3810 грн 93 коп.
Надаючи правову кваліфікацію висновкам суду першої інстанції, доводам наведеним у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу на те, що інстанційність судової системи не повинна дублювати одна одну, а має бути націлена на вироблення оптимальної моделі встановлення об`єктивної істини у справі та перевірки законності й обґрунтованості судових рішень, які приймаються господарськими судами України. З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне. 
Статтею 11 Цивільного кодексу України вказано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
В силу приписів ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно ст. 509 Цивільного Кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. 
Статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. 
Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України. 
Ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань. 
Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року за N457 на виконання вимог ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт", Статут залізниць України (далі за текстом: Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. 
Відповідно до п. 1, 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.
Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією  України та законами України основних соціальних гарантій визначено Законом України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії”.
Згідно зі ст. 19 Закону України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” виключно законами України визначаються, зокрема: пільги щодо оплати транспортних послуг та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, “Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них” від 12.03.1993, Законами України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” “Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю”, “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу”, “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, “Про охорону дитинства”, “Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист”.
Відповідно до п. 6 Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1997 № 252) суб`єкти господарської діяльності, які займаються перевезенням та обслуговуванням пасажирів, повинні забезпечити надання пільг особам, які мають на це право згідно із законодавством України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 (яка була чинна на момент укладення договорів № 15 від 01.07.2017 та № 1 від 02.01.2018) затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок №256).
Пунктом 2 Порядку №256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.
Таким чином, чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян. При цьому, зобов`язання сторін по даній справі виникають безпосередньо із актів цивільного законодавства.
Відповідно до приписів ст. 9 Закону України “Про залізничний транспорт” встановлення тарифів на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) у межах України здійснюється на підставі бюджетної, цінової та тарифної політики у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України. Тарифи на перевезення пасажирів і багажу в приміському сполученні встановлюються АТ “Укрзалізниця” за погодженням з місцевими органами виконавчої влади. При рівні тарифів, що не забезпечують рентабельності цих перевезень, збитки компенсуються з місцевих бюджетів. Розрахунки за роботи і послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу, пошти, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, провадяться за вільними тарифами, які визначаються за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції. Для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.
До видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 671 цього Кодексу), належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення (п. 9 ч. 1 ст. 87 Бюджетного кодексу України).
До видатків, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян (пп. ґ п. 3 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України).  
За змістом ст. ст. 89, 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету визначений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 “Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету”.
Пунктом 3 Порядку № 256 визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об`єднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).
Тобто, в даному випадку головним розпорядником коштів є Управління соціального захисту населення Кремінської райдержадміністрації Луганської області.
Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів готують щомісяця інформацію про суми нарахованих соціальних виплат, пільг та житлових субсидій населенню та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконавчих органів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад (п. 5 Порядку № 256).
Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюється за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, а також субвенцій з державного або місцевого бюджетів, визначено Порядком розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 № 1359 (далі - Порядок № 1359).
Облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформленні та видачі пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки) (п. 3 Порядку № 1359).
Сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг (п. 4 Порядку № 1359).
Інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності (п. 5 Порядку № 1359).
Сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира (п. 7 Порядку № 1359).
На підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом (п. 9 Порядку № 1359).
Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми (п. 10 Порядку № 1359).
Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці (п. 11 Порядку № 1359).
Вищезазначені нормативні акти покладають на відповідача обов`язок компенсувати підтверджені обліковими формами недоотримані кошти позивачем за перевезення пільгової категорії населення в повному обсязі.
Стаття 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідач спростовуючи позицію позивача зазначає, що до 01 липня 2017 року жодних договірних відносин між ним та позивачем не було, у зв`язку з чим правові підстави для компенсації послуг по пільговому перевезенню громадян з січня до липня 2017 року у Управління відсутні. 
Разом з тим, відповідач зазначив, що за липень – грудень 2017 року позивачу було сплачено 19725 грн 50 коп., за січень – грудень 2018 року – 55536 грн 10 коп. на підставі наданих позивачем щомісячних розрахунків витрат на відшкодування збитків, пов`язаних з наданням пільг, що підтверджується копіями платіжних доручень. 
Судом першої інстанції враховано, що на підтвердження вказаних обставин останнім надано копії платіжних доручень: № 420 від 06.04.2018 на суму 2983 грн 50 коп., № 466 від 24.04.2018 на суму 3236 грн 99 коп., № 599 від 15.05.2018 на суму 3924 грн 77 коп., № 741 від 06.06.2018 на   суму 4807 грн 58 коп., № 1068 від 10.08.2018 на суму 5199 грн 15 коп., № 1069 від 10.08.2018 на суму 4741 грн 58 коп., № 1114 від 22.08.2018 на суму 4618 грн 36 коп., № 1420 від 16.10.2018 на суму 4385 грн 18 коп., № 1821 від 19.12.2018 на суму 6119 грн 52 коп., № 1822 від 19.12.2018 на суму 4881 грн 38 коп., № 1823 від 19.12.2018 на суму 4806 грн 87 коп., № 212 від 11.02.2019 на суму 5831 грн 22 коп.
Проте, з платіжного доручення № 212 від 11.02.2019 вбачається, що відповідач сплатив позивачу 5831 грн 22 коп. за договором № 2 від 02.01.2019, який не є предметом розгляду у даній справі, у зв`язку з чим ця оплата не приймається судом як належний доказ погашення боргу за позовом. Таким чином, судом встановлено, що за січень – грудень 2018 року відповідачем було сплачено на користь позивача 49704 грн 88 коп.
Крім того, відповідач посилається на акт звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги (проїзд у приміському напрямку), складеному позивачем та відповідачем станом на 01.01.2019, за яким заборгованість Управління, за даними позивача, станом на 01.01.2019 складала 5394 грн 58 коп. (з урахуванням заборгованості минулих років у розмірі 662 грн 28 коп.).
Позивач, на підтвердження понесених збитків, надав суду Облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджетів за період з січня 2017 року по грудень 2017 року та з січня 2018 року по грудень 2018 року.
Господарський суд першої інстанції задовольняючи позов частково, зазначив, що оскільки Договір про надання та фінансування послуг по пільговому перевезенню окремих категорій громадян залізничним транспортом загального користування у приміському сполученні №15 був укладений між позивачем та відповідачем 01.07.2017, вимога позивача про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів за 12 місяців 2017 року є необґрунтованою, оскільки до 01.07.2017 між сторонами не було договірних відносин. У зв`язку з чим, стягнув з відповідача 7837,08 грн, в іншій частині позову відмовив за безпідставністю. 
З таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитись, з огляду на те, що певні нормативні акти
покладають на відповідача обов`язок компенсувати підтверджені обліковими
формами недоотримані кошти позивачем за перевезення пільгової категорії
населення в повному обсязі. 
При цьому, подання облікових форм за січень - грудень
2017 року та січень - грудень 2018 року відповідає п. 10 Порядку розрахунку обсягів
компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих
категорій громадян, а тому облікові форми повинні бути прийняті відповідачем та оплачені.
Відповідно до пункту 2.10 Порядку реєстрації та обліку бюджетний зобов`язань
розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетний коштів в органах
Державної казначейської служби України, затвердженою наказом Міністерства
фінансів України № 309 від 02.03.2012, органі казначейства не реєструють фінансові
зобов`язання у разі відсутності документів, які підтверджують факт узяття
бюджетного фінансовою зобов`язання.
Приписами пункту 7 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу Україні
встановлено, що бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до
бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.
На думку відповідача договір є документом, який встановлює факт виникнення бюджетного фінансового зобов`язання. У зв`язку з відсутністю договору відсутні і будь-які фінансові зобов`язання між сторонами, що виключає здійснення компенсаційних виплат.
Проте, колегія суддів звертає увагу на висновок постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 березня 2020 року у справі № 904/94/19 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Управління соціальної політики Нікопольської міської ради про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів, де роз`яснюється що залізниця здійснює перевезення окремих категорій громадян за пільговими тарифами відповідно до чинних законів України, які передбачають такі пільги для конкретних категорій громадян, а не за окремими угодами, а збитки залізничного транспорту від використання пільгових тарифів відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів. Відсутність договору не звільняє сторін
від виконання господарського зобов`язання, яке передбачене нормами чинного
законодавства.
Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».
Статтею 19 вказаного Закону передбачено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено низкою
законодавчих актів України, зокрема, частиною 6 статті 9 Закону № 273/96-ВР встановлено, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.
Норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян та кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.
Отже, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом.
Аргументи відповідача, що між сторонами не було укладено договору на
відшкодування вартості пільгового перевезення залізничним транспортом з січня по липень 2017 ріку на спірну суму, спростовуються наведеним вище, оскільки відповідно до приписів статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.
Таким чином, відсутність у спірному випадку договору про відшкодування
компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні не звільняє сторони від виконання господарського зобов`язання, оскільки зобов`язання сторін у цій справі виникає безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін.
За наведених вище обставин, відповідач відповідає за своїми зобов`язаннями, що виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від наявності чи відсутності бюджетних асигнувань.
Перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано позивачем не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач, у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені позивачем витрати.
Доказів оплати визнаної відповідачем суми відшкодування станом на момент розгляду справи суду не надано, в матеріалах справи такі відсутні.
Згідно зі  ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до приписів статей  74,  76,  77 Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою  статті 237 Господарського процесуального кодексу України  при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Предмет доказування - коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Факти, які належать до предмета доказування, необхідно відрізняти від інших фактів, які встановлюються при розгляді справи, однак не пов`язані з правильним вирішенням питання про права і обов`язки сторін.
Згідно з частиною другою  статті 79 Господарського процесуального кодексу України  питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частин першої, другої  статті 86 Господарського процесуального кодексу України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи.
Відповідно до  статті 236 Господарського процесуального кодексу України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У зв`язку колегія суддів вважає, що наведені позивачем в апеляційні скарзі доводи  заслуговують на увагу і підлягать задволенню, рішення господарського суду першої інстанції про відмову в позові в частині стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів в сумі 17 591,96 грн колегія суддів вважає передчасним, оскільки факт надання послуг позивачем і заборгованість відповідача підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, такі послуги відповідачем оплачено не було, в результаті чого у відповідача утворилась заборгованість.
Підсумовуючи зазначене вище, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають встановленим обставинам справи, у зв`язку з чим на підставі пунктів 1, 3 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду Харківської області від 05 квітня 2021 року у справі №922/4161/20 підлягає частковому скасуванню – в частині відмови у задоволенні позову з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення позову, апеляційна скарга підлягає задоволенню.
У відповідності до п. 2 ч. 1  ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених    вимог.
Отже, в силу приписів              ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, судові витрати понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають відшкодуванню.
На підставі викладеного та керуючись  ст. 129 Конституції України, ст. ст.  129,  269,  270,  273, п. 1 ч. 1 ст.      275, ст. ст.  276,      281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду Луганської області від 01 березня 2021 року по справі №913/27/21 задовольнити.
Рішення Господарського суду Луганської області від 01 березня 2021 року по справі №913/27/21 скасувати в частині відмови у задоволенні позову. 
Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити. 
Стягнути з Управління соціального захисту населення Кремінської райдержадміністрації Луганської області (92900, Луганська область, м. Кремінна, вул. Побєди, буд. 1-А, код ЄДРПОУ 03196937) на користь Акціонерного товариства “Українська залізниця” (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії “Донецька залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” (84404, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22 ідентифікаційний код ВП 40150216) збитки за пільгове перевезення пасажирів в сумі 17 591,96 грн та витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 3153 грн.
В решті рішення Господарського суду Луганської області від 01 березня 2021 року по справі №913/27/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.07.2021 року.

Головуючий суддя                                                                         Ільїн О.В.  

Суддя                                                                                                Россолов В.В.

Суддя                                                                                                Слободін М.М.