Постанова
Іменем України                                                            
16 вересня 2021 року                                                                   
м. Київ
справа № 803/140/20
провадження № 61-11667ав21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,      
секретаря судового засідання - Коржа А. А.,
учасники справи (сторони третейського розгляду):
заявник (відповідач у третейському спорі) -  ОСОБА_1 ,
стягувач (позивач у третейському спорі) - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
заінтересована особа (відповідач у третейському спорі) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Баукунст Київ»,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2021 року у складі судді Лаченкової О. В. у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 19 червня 2020 року у справі №80/2020 за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баукунст Київ», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
ОСОБА_1 в листопаді 2020 року звернулася до Дніпровського апеляційного суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 19 червня 2020 року у справі № 80/2020 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Баукунст Київ», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свою заяву обґрунтовувала тим, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 19 червня 2020 року задоволено позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Баукунст Київ», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто солідарно з ТОВ «Баукунст Київ», ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором                            від 22 березня 2018 року у розмірі 520 871,95 грн. Вирішено питання розподілу витрат.
Це рішення ОСОБА_1 вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи, зокрема заявник зазначає, що вона не була повідомлена про відкриття провадження у справі, також третейським судом не було встановлено чи є                    ОСОБА_2 належним відповідачем у справі, а матеріали третейської справи у свою чергу не містять обґрунтованого розрахунку суми боргу.
Вважає, що позивачем не доведено належними доказами існування боргу відповідача в сумі 520 871,95 грн, а матеріали справи не містять розрахунку обґрунтованої суми боргу та інших належних доказів наявності боргу, рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції, як суду першої інстанції 
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 17 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 19 червня 2020 року у справі № 80/2020 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Баукунст Київ», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовив.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спір, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами, може бути переданий на розгляд третейського суду, оскільки не є винятком, встановленим статтею 6 Закону України «Про третейські суди».
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка її подала
ОСОБА_1 12 липня 2021 року подала до Верховного Суду апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2021 року в якій просила скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.  
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою ту обставину, що матеріали третейської справи не містять доказів укладення між ТОВ «Баукунст Київ» та АТ КБ «ПриватБанк» третейської угоди, зокрема у формі третейського застереження. Умови та правила надання банківських послуг, які містять третейське застереження, представником ТОВ «Баукунст Київ» не підписувались.
Договір поруки, який було укладено між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 третейського застереження не містить також, а тому спір переданий на розгляд третейського суду переданий бути не міг.
Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до касаційного суду не направили.
Надходження апеляційної скарги до суду
Верховний Суд ухвалою від 15 липня 2021 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду                     від 17 червня 2021 року. 
Верховний Суд ухвалою від 28 липня 2021 року вказану справу призначив до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 12 серпня 2021 року на 10:00 годину за адресою: проспект Повітрофлотський, 28, місто Київ, з повідомленням учасників справи.
Верховний Суд ухвалою від 12 серпня 2021 року розгляд справи відклав на 16 вересня 2021 року на 10:00 год, про що повідомлено учасників справи.
ОСОБА_1 15 вересня 2021 року на електронну адресу Верховного Суду надіслала клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовувала тим, що перебуває на лікарняному та на підтвердження надала копії лікарняних листів.
Вказане клопотання не може бути прийняте касаційним судом до розгляду та підлягає поверненню, з огляду на таке.
Відповідно до частини восьмої статті 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи.
Відділ забезпечення функціонування автоматизованої системи та електронного суду Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду склав довідку про те, що надіслане 15 вересня 2021 року на електронну пошту Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду клопотання про відкладення розгляду справи, не скріплене електронним цифровим підписом.
Пунктом 12 статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. 
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Частиною першою статті 183 ЦПК України встановлено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.
Відповідно до частини другої статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.
Згідно з частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.
Враховуючи, що клопотання, яке надійшло на офіційну електронну пошту Верховного Суду, не підписано електронним цифровим підписом заявника, тому воно не приймається до розгляду і підлягає поверненню.
Представник АТ КБ «ПриватБанк» та представник ТОВ «Баукунст Київ» 16 вересня           2021 року в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи не надходило.
У вересні 2021 року поштове відправлення ОСОБА_1 з копією ухвали Верховного Суду від 12 серпня 2021 року про відкладення розгляду справи повернулося з відміткою на конверті «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Отже, ОСОБА_1 вважається такою, що повідомлена про час судового розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження (частина перша статті 371 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З урахуванням вищезазначеного, а також враховуючи положення частини другої статті 372 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд встановив, що 22 березня 2018 року між ТОВ «Баукунст Київ» та АТ КБ «ПриватБанк» було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, за умовами якої товариство висловило згоду щодо приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів банку, що розміщенні на сайті банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування від 22 березня 2018 року № б/н.
Пункт 1.1.7.29 «Умов та правил надання банківських послуг» містить третейську угоду, відповідно до якої сторони домовилися, що всі спори, розбіжності або вимоги, які виникають з даного договору та інших договорів між банком та клієнтом або у зв`язку з ними, в тому числі, що стосуються їх виконання, порушення, припинення або визнання недійсними, підлягають вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз».
ТОВ «Баукунст Київ» було встановлено кредитний ліміт у розмірі 680 000 грн на поточний рахунок № НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку. Кредит у розумінні п.3.2.1.4.1.4. умов погашено не було.
15 жовтня 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № Р1571143929480580601, відповідно до якого поручитель надав поруку за виконання зобов`язань за договором ТОВ «Баукунст Київ».
У зв`язку з тим, що ТОВ «Баукунст Київ» повністю не погашено заборгованість за кредитним договором від 22 березня 2018 року № б/н, у відповідача існує борг перед банком у розмірі 520 871,95 грн.
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 19 червня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Баукунст Київ», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним    договором - задоволено.
Стягнуто солідарно з ТОВ «Баукунст Київ», ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором від 22 березня 2018 року № б/н в розмірі 520 871,95 грн. Стягнуто солідарно з ТОВ «Баукунст Київ», ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» третейський збір за подання позовної заяви у розмірі 7 308,72 грн.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду як суду апеляційної інстанції 
Частиною третьою статті 460 ЦПК України передбачено, що ухвала суду про скасування рішення третейського суду або про відмову в його скасуванні може бути оскаржена в апеляційному порядку, передбаченому для оскарження рішень суду.
Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини другої статті 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 2 Закону України «Про третейські суди» компетентний суд - це місцевий загальний суд чи місцевий господарський суд за місцем розгляду справи третейським судом.
З наведених положень Закону України «Про третейські суди» вбачається, що, вирішуючи питання про визначення компетентного суду в розумінні цього Закону, необхідно керуватися загальними правилами визначення юрисдикції кожного конкретного спору, який був предметом розгляду в третейському суді, встановленими відповідними нормами процесуального законодавства.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та                  будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.
Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці.
За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
Відповідно до положень статей 553, 554, 626 ЦК України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто договір поруки укладається кредитором і поручителем для забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.
Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.
За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.
Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.
Зазначений правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18),                 від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18).
Пунктом 11 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України «Про третейські суди», якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті.
Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, АТ КБ «ПриватБанк» як кредитор звернулося до третейського суду з позовом до ТОВ «Баукунст Київ», як боржника та ОСОБА_1 , як поручителя за договором поруки від 15 жовтня 2019 року                                     № Р1571143929480580601, що укладений на забезпечення виконання зобов`язання за договором, сторонами якого є юридичні особи.
Тобто, між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 виник спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.
За таких обставин вирішення спору, що виник між сторонами у третейському суді належить до юрисдикції господарських судів, тому, з урахуванням пункту 11 частини першої статті 20 ГПК України, справа про оскарження рішення третейського суду, підлягає вирішенню господарським судом.
У постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду                                     від 11 березня 2021 року у справі № 876/59/20, від 08 квітня 2021 року у справі                    № 876/79/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 876/73/20 та від 09 червня 2021 року у справі № 876/29/21 колегія суддів дійшла висновку про віднесення справ про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів, ухвалених в аналогічних спорах, до юрисдикції господарських судів.
Проте наведене залишилося поза увагою Дніпровського апеляційного суду, який, належним чином не дослідивши питання юрисдикційності третейського спору, яке впливає на віднесення розгляду заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду до відповідного виду судочинства, помилково розглянув вказану заяву в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Частиною першою статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта статті 367 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність оскаржуваного судового рішення вимогам статті 263 ЦПК України та його ухвалення з порушенням норм процесуального права, що є достатньою підставою для скасування судового рішення із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України Верховний Суд роз`яснює заявнику про віднесення розгляду справи до юрисдикції господарського суду та наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Керуючись статтями 24, 255, 351, 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 19 червня                 2020 року у справі №80/2020 за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баукунст Київ», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, повернути без розгляду.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2021 року скасувати.
Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 19 червня 2020 року у справі №80/2020 у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баукунст Київ», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Повідомити ОСОБА_1 про віднесення розгляду справи за її заявою до юрисдикції господарських судів.
Роз`яснити ОСОБА_1 право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	В. С. Висоцька	
 	 	
 	А. І. Грушицький