ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
29 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/881/21	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Прокопчук Т.С. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Кругового О.О.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 26 травня 2021 року  (головуючий суддя Лозицька І.О.),по адміністративній справі № 160/881/21, розглянутої у спрощеному провадженні
за позовом ОСОБА_1 до  приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, 3 особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» про визнання протиправною та скасування постанови,- 
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 20.01.2021 року звернувся до суду з позовом до відповідача приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД», в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Дорошкевич В.Л. про відкриття виконавчого провадження ВП № 63948684 від 17.12.2020 року.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» та відкриття виконавчого провадження не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або знаходження його майна, тобто з порушенням правил територіальної діяльності.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 26 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено з підстав правомірності дій відповідача.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що місце проживання та місце роботи боржника відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Дорошкевич В.Л. здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні  ВП № 63948684 прийнято до виконання відповідачем за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи. Суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова від 17.12.2020 року  ВП № 63948684 про відкриття виконавчого провадження прийнята відповідачем з дотриманням приписів Закону України «Про виконавче провадження».
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції , позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1,2,3 ст.242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.2 та ч.4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не  відповідає, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Із матеріалів справи вбачається, що  приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. постановою від 17.12.2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 63948684 з виконання виконавчого напису №35283 від 08.09.2020 року приватного нотаріуса   Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 08.09.2020 року № 35283, де зазначена адреса реєстрації позивача: АДРЕСА_1 , а також адреса фактичного проживання:   АДРЕСА_2 ,  про звернення стягнення  з позивача заборгованості в розмірі  42  940 грн. на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД».
Позивач дізнався про існування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л., датовану 17.12.2020 року, у виконавчому провадженні ВП № 63948684 , отримавши від відповідача заказний лист на дійсну адресу реєстрації та проживання з 10.02.2011 року у АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією його паспорту серії НОМЕР_1 .
Не погодившись з винесеною постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л., позивач звернувся до суду з цим позовом.
Згідно з ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до  приписів статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII “Про виконавче провадження”(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені    Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього    Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього    Закону    підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п.3 ч.1 статті 3 Закону  №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Частиною першою    статті 4 Закону №1404-VIII визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема, у виконавчому документі зазначаються адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб).
Пунктом 10 ч.4 статті 4 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо    виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Частинами 1,2 статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються    Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів” від 02.06.2016 № 1403-VIII(далі Закон  № 1403-VIII , приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених    статтею 3 цього Закону, крім винятків, установлених цією частиною.
Приписами ч.1, 5 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.
Відповідно до ч.1  статті 19 Закону №1404-VIII  сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Відповідно до ч,1,2 статті 24 Закону №1404-VIII  виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Частиною 1 статті 28 Закону №1404-VIII  встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п. 1-4 ч.9  статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Статтею 3 Закону № 1403-VIII  (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
За змістом ч.1 статті 4 Закону № 1403-VIII діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9)співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
Згідно з ч.2 статті 4 Закону № 1403-VIII державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.
Статтею 16 Закону № 1403-VIII визначено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч.1,2,6 статті 25 Закону № 1403-VIII  виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону №1404-VIII знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
За визначеннями, поданими у  статті 3 Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні”    (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 1382-IV) місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцем проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Положеннями ч.2  статті 2 Закону № 1382-IV встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених    Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
За змістом  статті 6 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Згідно з ч.1 статті 4 Закону України від 20.11.2012 № 5942-VI “Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус” (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 5942-VI) Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих    Конституцією України    свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.    Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до п. 14 ч.1 статті 7 Закону № 5942-VI до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).
31.03.2021 року Верховний Суд розглянув справу № 380/7750/20, спірні правовідносини якої є подібними до тих, які є предметом в цій справі.
Згідно правової позиції по справі № 380/7750/20 Верховний Суд зазначив, що сама лише вказівка на місце проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою; визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким    Закон  №1404-VIII    пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.
15.07.2021 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду розглянув справу № 380/9335/20, спірні правовідносини якої також є подібними до тих, які є предметом в цій справі.
За наслідками розгляду справи Верховний Суд дійшов висновку про правильність висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31.03.2021року  у справі № 380/7750/20 та зазначив про відсутність підстав для відступлення від вказаної правової позиції.
Крім того, аналізуючи положення статей    9,18 Закону №1404-VIII , положення  статті 27 Закону № 1403-VIII, а також положення    Закону № 5942-VI , Верховний Суд у справі № 380/9335/20 дійшов висновку, що виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи.
Такі дії відповідатимуть вимогам ч.2 статті 2 КАС України, яких приватний виконавець має дотримуватись, а відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені ч.1 статті 4 Закону № 1403-VIII та кореспондуються з положеннями ч.2  статті 2 КАС України, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.
В іншому випадку, нез`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у  статті 19 Закону №1404-VIII  (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо). Верховний Суд наголосив, що відсутність прямої вказівки в    Законі №1404-VIII на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом ймовірних порушень прав боржника з боку виконавця - суб`єкта владних повноважень.
Виходячи із системного аналізу п. 10 ч.4 статті 4 Закону №1404-VIII в сукупності з іншими положеннями цього  Закону, Верховний Суд   у справі № 380/9335/20 констатував, що надання триденного терміну для вирішення питання щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання спрямоване саме на необхідність перевірки органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, зокрема, і відповідності зареєстрованого місця проживання боржника - фізичної особи адресі боржника, вказаної у виконавчому документі, і належності такого зареєстрованого місця проживання виконавчому округу, на який поширюються повноваження приватного виконавця.
Матеріали справи свідчать, що згідно виконавчого напису нотаріуса, переданого на виконання відповідачу, боржник ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 , однак, проживання позивача за вказаною адресою  не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, не встановлено і факту проживання позивача в м. Києві також приватним виконавцем до відкриття виконавчого провадження.
Між тим, позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 10.02.2011 року, що підтверджується інформацією паспорту серії НОМЕР_1 ,  та про що також зазначено у виконавчому написі нотаріуса.
Отже, адреса місця реєстрації боржника була зазначена як у кредитному договорі, так і у виконавчому написі, при відкритті виконавчого провадження дана інформація про місце реєстрації позивача була відома відповідачу.
Аналізуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, а також враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31.03.2021 у справі № 380/7750/20 та від 15.07.2021 у справі №  380/9335/20, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, ухваливши спірну постанову про відкриття виконавчого провадження за повідомленим стягувачем місцем проживання боржника (позивача у справі), яке не є його (боржника) зареєстрованим місцем проживання, та за відсутності належного підтвердження того, що останній має чи будь-коли мав (зокрема, на дату винесення спірної постанови) майно на території міста Києва чи фактично там проживав, діяв неправомірно.
Викладене свідчить про неправомірність висновку суду першої інстанції про те, що відповідач прийняв до виконання виконавчий документ з дотриманням правил територіальної діяльності приватних виконавців, та є підставою для скасування оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження.
У відповідності до приписів ст.134, 139 КАС України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним документально підтверджені витрати на правничу допомогу в сумі 5107,50 грн., витрати по оплаті судового збору в сумі 2270 грн., на загальну суму 7377,50 грн.
Керуючись ст. 315, 317, 321, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення   Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 26 травня 2021 року  - скасувати та прийняти постанову.
Позовні вимоги   ОСОБА_1  - задовольнити. 
Визнати протиправною та скасувати постанову  приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни ВП № 63948684 від 17.12.2020 року.
Стянути з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 2270грн., витрати на правничу допомогу в сумі 5107,50 грн., на загальну суму 7377,50грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 29 вересня 2021 року та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.   

Головуючий - суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий