П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/4644/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Поліщук І.М.   
Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
23 липня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Драчук Т. О. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління розвитку територій та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації, Вінницької обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В :
у вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації, Вінницької обласної державної адміністрації, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.09.2020, просила:
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької облдержадміністрації щодо невиплати одноразової грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати;
- стягнути з Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької облдержадміністрації та Вінницької обласної державної адміністрації СОЛІДАРНО: а) одноразову грошову допомогу в сумі 7809 грн. без утримання податків і зборів; в) та середній заробіток за весь час затримки з 28.05.2020 по день фактичного розрахунку, з розрахунку середньоденного заробітку 390 грн. 45 коп. без утримання податків і зборів; с0 судові витрати повязаних з розглядом справи 5000 грн.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.12.2020 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції, наказом №19-о від 26.05.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста-юрисконсульта Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації з 28.05.2020, у зв`язку з ліквідацією державного органу (п. 1-1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", п. 1 ст. 40 КЗпП України). 
Даним наказом також вирішено виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 12.05.2018 по 27.05.2020 в кількості 39 календарних днів, вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та провести остаточний розрахунок згідно з чинним законодавством.
Разом із тим, 27.05.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою про надання їй частини щорічної основної відпустки на 28.05.2020 з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до вимог ст. 57 Закону України "Про державну службу".
В той же час, як зазначає позивач у позовній заяві, внаслідок допущеної з боку відповідача бездіяльності було порушене гарантоване їй право на відпустку, а належна їй грошова допомога виплачена не була.
З огляду на викладене, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом із вимогами щодо визнання протиправною бездіяльності Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації щодо невиплати одноразової грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Крім того, в межах даного позову позивач також просить суд стягнути на її користь одноразову грошову допомогу та середній заробіток за весь час затримки з 28.05.2020 по день фактично розрахунку. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності відповідного наказу про надання ОСОБА_1 щорічної основної відпустки, підстави вважати, що з боку Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації допущено бездіяльність щодо невиплати відповідної допомоги, на переконання суду, відсутні.
Суд зауважив, що дії чи/або бездіяльність Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації, які пов`язані із розглядом заяви ОСОБА_1 від 27.05.2020 чи/або не надання їй щорічної основної відпустки, не є предметом оскарження в межах даної справи.
За таких обставин, а також беручи до уваги відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів, які б підтверджували факт надання позивачу основної щорічної відпустки на підставі поданої нею заяви від 27.05.2020,  суд дійшов висновку, що посилання позивача на допущену з боку відповідача бездіяльність саме щодо невиплати одноразової грошової допомоги є необґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України "Про державну службу".
Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України "Про державну службу", державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.
Державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлені Законом України "Про відпустки".
Згідно із положеннями ст. 2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.
Право на відпустки забезпечується:
- гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом;
- забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.
Відповідно до ст. 12 Закону України "Про відпустки", щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.
Із аналізу наведених вище положень слідує, що державному службовцю гарантоване право на отримання щорічної основної оплачуваної відпустки тривалістю 30 календарних днів, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. При цьому, відповідне право державного службовця може бути реалізоване ним шляхом подання відповідної заяви.
В той же час, як правильно зазначено судом першої інстанції, безпосередньо підставою для виплати працівникові грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати є наказ роботодавця про надання йому щорічної основної відпустки із виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.
Як зазначалось вище, заява щодо надання частини щорічної основної відпустки на 28.05.2020 подана позивачем 27.05.2020, тобто після видання відповідачем та ознайомлення позивача з наказом №19-о від 26.05.2020, про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста-юрисконсульта Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації з 28.05.2020, у зв`язку з ліквідацією державного органу (п. 1-1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", п. 1 ст. 40 КЗпП України). 
Даним наказом також вирішено виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 12.05.2018 по 27.05.2020 в кількості 39 календарних днів, вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та провести остаточний розрахунок згідно з чинним законодавством.
При цьому, суд зазначає, що підставою для виплати особі грошової допомоги, передбаченої ст. 57 Закону України "Про державну службу", є саме факт надання щорічної основної відпустки, а не виникнення у особи права на отримання відповідної відпустки.
В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.05.2020 відповідачем було видано наказ про надання позивачу щорічної основної відпустки.
Натомість такий наказ відповідачем не видавався, а тому хибним є висновок апелянта, що перебування працівника у відпустці не ставиться в залежність від волі роботодавця.
Суд також звертає увагу на те, що предметом оскарження в межах даної адміністративної справи є бездіяльність Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.
Разом із тим, за відсутності відповідного наказу про надання ОСОБА_1 щорічної основної відпустки, підстави вважати, що з боку Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації допущено бездіяльність щодо невиплати відповідної допомоги, на переконання суду, відсутні.
Крім того, наведені апелянтом висновки Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.04.2020 по справі №805/4458/17-а, не можна вважати аналогічними правовідносинам, що склалися між сторонами спору, оскільки у справі, що розглядалася Верховним Судом, позивач перебувала у відпустці, а грошова допомога не була виплачена у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування на вказану мету.
В той же час, суд зауважує, що дії чи/або бездіяльність Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації, які пов`язані із розглядом заяви ОСОБА_1 від 27.05.2020 чи/або не надання їй щорічної основної відпустки, не є предметом оскарження в межах даної справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
За таких обставин, а також беручи до уваги відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів, які б підтверджували факт надання позивачу основної щорічної відпустки на підставі поданої нею заяви від 27.05.2020, суд першої інстаніії дійшов правильного висновку, що посилання позивача на допущену з боку відповідача бездіяльність саме щодо невиплати одноразової грошової допомоги є необґрунтованими. 
Відтак, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, та не спростовують висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Ватаманюк Р.В.    Драчук Т. О.