Номер провадження: 22-ц/813/4886/21 
Номер справи місцевого суду: 523/451/13- ц
Головуючий у першій інстанції Виноградова Н. В.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М., 
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2013 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та внесення змін до договору

В С Т А Н О В И В:

У січні 2013 року, Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та внесення змін до договору. 
Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2013 року позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та внесення змін до договору – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління AT «Ощадбанк» 65125, м. Одеса, вулиця Базарна, 17, р/р № НОМЕР_2 в Одеському облуправлінні AT «Ощадбанк», МФО 328845, код ЄДРПОУ 09328601 - заборгованість за кредитним договором в розмірі – 272 902,31 грн., яка складається із: прострочені проценти за користування кредитом за період з 19.11.2008 по 26.12.2012 – 244 160,69 грн.; пеня за прострочені основний борг та прострочені проценти за користування кредитом з 09.04.2012 по 26.12.2012 – 28 741,62 грн.
 Внесено зміни до до договору про іпотечний кредит №1716-313 від 23 листопада 2007 року: в п. 1.2 слова та цифри «на 240 (двісті сорок) місяців» замінити на «терміном остаточного погашення кредиту, встановити дату подання позовної заяви до суду»; а саме 29.12.12 року., в п. 1.5 «сплату останнього ануїтентного платежу здійснити до 23 листопада 2027 р.» замінити на «датою терміном остаточного погашення кредиту встановити дату подання позовної заяви до суду», а саме 29.12.12 року.
  Стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління AT «Ощадбанк» (65125, м. Одеса, вулиця Базарна, 17, р/р № НОМЕР_2 в Одеському облуправлінні AT «Ощадбанк», МФО 328845, код ЄДРПОУ 09328601) – 2729,02 грн. судового збору.
Не погоджуючись із вказаним заочним рішеням суду, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2013 року та прийняти постанову, якою позовні вимоги ВАТ «Дердавний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управлфнн ВАТ «Ощадбанк» - залишити без задоволення. 
У відзиві на апеляційну скаргу, АТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на її необгрунтованість, просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2013 року.
В судове засідання, призначене на 24.06.2021 року,  з`явився представник АТ «Державний ощадний банк України» - Ногай Д.С.
ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4  ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що  23 листопада 2007 року відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» уклало договір про іпотечний кредит 1716/313 з відповідачем – ОСОБА_3 на суму 429 250,00 грн. строком до 23 листопада 2027 року, з оплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних.
  У забезпечення виконання зобов`язань зо кредитним договором про іпотечний кредит, укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кривицькою Н.В. 23 листопада 2007р. Предметом договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1 та має наступні характеристики: загальна площа: 60,0 кв.м.; житлова площа: 35,4 кв.м; кількість житлових кімнат - 3; реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 10702, яка належить ОСОБА_3 , (Іпотекодавцю) на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кривицькою Н.В., згідно витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 10055800 виданого 10.03.2006 р., реєстраційний № 14095195
ВАТ “Державний ощадний банк України” належним чином виконало свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит. Банком були надані кошти в сумі 429 250,00 грн. готівкою, відповідно до заяви на видачу готівки №563676_001 від 23.11.2007р.
Відповідно до п.п. 1.5. договору про іпотечний кредит 1716/313 позичальник зобов`язався сплачувати нараховані Банком відсотки щомісячно не пізніше останнього числа місяця ануїтет ними платежами в сумі 5 337,81 грн.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суду про задоволеня позову ПАТ «Державний ощадний банк України», районний суд виходив з того, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлеих в судовому засіданні, а саме того, що відповідач допустила істотне порушення договору щодо сплати кредиту, тому банк був позбавлений отримання прибутку ,на який він розраховував. 
Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його використання.
Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно ст. 530 ЦК України зобов`язання повинні бути виконані у встановлений строк його виконання.
Статтею 554 ЦК України передбачено, що при порушенні боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлена додаткова (субсидіарна) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи виплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлене договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Як зазначено в п.17 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК.
З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» вже звертався до суду з позовом до відповідача та заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22.04.2009 року по справі №2-2442/09 задоволено позов ВАТ «Державний ощадний банк України» та стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку 455 366, 50 копійок (а.с. 23, 23 зворот).
При цьому, подавши 05.02.2009 року позовну заяву до Суворовського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 суми боргу у повному обсязі, Банк фактично змінив строк договору до 05.02.2009 року.
Апеляційним розглядом справи також встановлено, що 11.01.2013 року Банк подав позовну заяву за тим же самим договором про стягнення суми боргу, за процентами та пенею за період з 19.11.2008 року по 26.12.2012 року та внесення змін в істотні умови договору не зважаючи на те, що строк виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит вже закінчився 05.02.2009 року, у момент пред`явлення Позивачем позову про стягнення суми заборгованості в повному обсязі.
Згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк до 23.11.2027 року включно.
Однак, Банк користуючись правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, скоротив строк користування кредитом та виконання зобов`язань за Договором, шляхом подання позовної заяви до суду, тому строк кредитування скорочено до 05.02.2009 року.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі
№444/9519/12 (провадження №14-10цс18) висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначене відповідає правовому висновку щодо застосування Великою Палатою Верховного Суду відповідних норм права, викладеному у постанові Верховного Суду у постанові від 22 січня 2020 року у справі №520/7566/15 (провадження №61-47573св18), у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №509/223/16 (провадження №61-40782св18). 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18). 
Таким чином, суд першої інстанції припустився порушень вимог ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.530 ЦК України, у звязку із чим вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягає. 
Крім того, задовольняючи позов в частині внесення змін до іпотечного кредиту №1716/313 від 23 листопада 2007 року, судом, також було порушено норми матеріального права.
Так, ч.2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Оскаржуваним судовим рішенням встановлено, що 23 листопада 2007 року ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» уклало договір про іпотечний кредит № 1716/313 з відповідачем ОСОБА_3 на суму 429 250,00 грн. строком до 23 листопада 2027 року з оплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14% річних.
Пунктом 7.2 договору про іпотечний кредит №1716-313 від 23 листопада 2007 року встановлено, що всі зміни та доповнення до цього договору викладаються в письмовій формі та набувають чинності з моменту їх підписання.
Оскільки договір укладався за згодою сторін, то за загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки сторони мають досягти згоди про зміну (розірвання) договору, домовленість між ними також за своєю правовою природою являє собою договір, у зв`язку із чим на нього поширюються як загальні правила про умову дійсності правочинів (ст. 203 ЦК України, так і положення про порядок укладення договору (ст. 638-647 ЦК України). Таким же, як і при укладанні договору, є порядок його зміни або розірвання - він вважається таким з моменту вчинення відповідного правочину (укладення договору про внесення змін до договору).
Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Крім того, зміна та розірвання договору діє лише на майбутнє, а Банк просив внести зміни у Договір на час, що минув, що не відповідає вимогам чинного законодавства та ч. 1 ст. 651 ЦК України.
Позивач, звернувся до суду з вимогою про внесення змін до Договору в односторонньому порядку, не виконав умов договору, не обґрунтував причини, з яких звертався із внесенням змін до Договору одночасно із вимогами про стягнення боргу за цим же договором.
Згідно резолютивної частини рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.04.2013 року суд продовжив строк виконання зобов`язань, тобто вніс зміни в істотні умови Договору в той момент, коли строк дії договору вже закінчився та ще й з порушенням порядку внесення змін до договору, не врахувавши тих обставин, що Банк не звертався до відповідачки з пропозицією про внесення змін у Договір, чим порушив п. 7.2. умов Договору.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та внесення змін до договору. 
Доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити частково. 
Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2013 року – скасувати.
Прийняти постанову.
В задоволенні поховних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та внесення змін до договору – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 05.07.2021 року.

Головуючий                                                                 Т.В. Цюра

Судді:                                                                  Л.А. Гірняк 

С.М. Сегеда