ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/5391/20                                        Головуючий суддя І інстанції Колесник С. А.
Провадження № 33/818/128/21                                        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

04 серпня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю секретаря Гуржій І.В., представників митниці Тупікової О.О. та Тиндика М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 16 липня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , - 

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1981 року народження, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. 
Також з ОСОБА_1 стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 420 грн. 40 коп.
Постановою встановлено, що 01.11.2019 о 22 год. 59 хв. до зони митного контролю відділу митного оформлення «Гоптівка» митного поста  «Магістральний» Харківської митниці ДФС МАПП «Гоптівка» у напрямку виїзду з митної території України до Російської Федерації прибув автомобіль марки «BMW 5ER REIHE», державний реєстраційний знак Литовської Республіки  НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_2 з пасажиром громадянином ОСОБА_1 . Під час проведення митних процедур було встановлено, що 12.09.2018 в зоні діяльності Харківської митниці ДФС громадянин ОСОБА_1 ввіз на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення» на строк  до одного року транспортний засіб особистого користування марки «BMW 3ER REIHE», VIN: НОМЕР_2 , державний реєстраційний знак Литовської Республіки НОМЕР_3 . Згідно з вимогами ч. 1 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більше як на 60 днів. Проте, у встановлений законодавством строк вказаний автомобіль за межі території України вивезений не був.   По даному факту у відношенні громадянина України ОСОБА_1 був складений протокол про ПМП № 2476/80700/19 від 01.11.2019 за ознаками ч. 6 ст. 481 МК України. Вищезазначений автомобіль у зв`язку з його відсутністю не вилучався.

Не погодившись з цим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 481 МК України закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно нього складено посадовою особою митниці ДФС, а матеріали в суд направила Слобожанська митниця Держмитслужби, що є незрозумілим для нього, оскільки в жодному документі адресованому суду Слобожанська митниця ДФС не зазначає, що Слобожанська митниця Держмитслужби є правонаступником Харківської митниці ДФС. Посилається на норми КАС України. Вважає, що матеріали справи не містять документів, які свідчать про право ОСОБА_3 на здійснення представництва юридичної особи. Вказує, що на його заяву від 18.05.2020 року про факт аварії транспортного засобу «БМВ» ним було отримано відповідь від Держмитслужби, посилаючись на відсутність документів, що підтверджують факт аварії. Вважає, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 38 КУпАП, посилаючись на аналогію права та рішення Європейського суду з прав людини.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
04 серпня 2021 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява захисника ОСОБА_1 - адвоката Найди С.С., в якій він просив призначено до розгляду в Харківському апеляційному суді розглянути без його участі та без участі апелянта ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 та 294 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку щодо можливості розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 без його участі та без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників митниці, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги та вважали постанову суду законною та обґрунтованою, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні ч.6 ст. 481 МК України.
З огляду на відомості, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 481 МК України пославшись на те, що вина останнього підтверджується, зокрема, відомостями протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 3), відомостями висновку в.о. начальника митниці Нікулеску М. (арк. 1-2), відомостями доповідної записки (арк. 4-5), відомостями витягу з АСМО «Інспектор» (арк. 6-9).
Зокрема, відповідно до відомостей         протоколу про адміністративне правопорушення, (арк. 3), 01.11.2019 о 22 год. 59 хв. до зони митного контролю відділу митного оформлення «Гоптівка» митного поста  «Магістральний» Харківської митниці ДФС МАПП «Гоптівка» у напрямку виїзду з митної території України до Російської Федерації прибув автомобіль марки «BMW 5ER REIHE», державний реєстраційний знак Литовської Республіки  НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_2 з пасажиром громадянином ОСОБА_1 . Під час проведення митних процедур було встановлено, що 12.09.2018 в зоні діяльності Харківської митниці ДФС громадянин ОСОБА_1 ввіз на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення» на строк  до одного року транспортний засіб особистого користування марки «BMW 3ER REIHE», VIN: НОМЕР_2 , державний реєстраційний знак Литовської Республіки НОМЕР_3 .
Належить взяти до уваги те, що з відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений під розпис, а також те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, що свідчить про згоду ОСОБА_1 з діями працівників митниці під час оформлення справи про адміністративне правопорушення.
Крім того, в своїх письмових поясненнях (арк. 11), які ОСОБА_1 надав під час складення стосовно нього протоколу, останній зазначив, що дійсно 12.09.2018 року він ввіз на митну територію України транспортний засіб «БМВ» в режимі В/В до одного року та не вивіз його з митної території України у зазначений строк. Також зазначив, що не повідомляв митний орган про те, що транспортний засіб отримав механічні пошкодження в результаті ДТП.
Аналізуючи ці письмові пояснення ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 12.09.2018 року ввіз на митну територію України транспортний засіб «БМВ» в режимі В/В до одного року, а останнім днем вивезення ОСОБА_1 транспортного засобу з митної території України було 12.09.2019 року, чого він не зробив. 
Крім того, відповідно до відомостей Єдиної автоматизованої інформаційної системи та функціонального модулю «Провадження у справах про ПМП» АСМОО «Інспектор», вбачається що станом на 01.11.2019 року, тобто на час складення протоколу стосовно ОСОБА_1 , останній не вивіз автомобіль «БМВ» з митної території України та не повідомив органи митниці про неможливість його вивезення, відповідно до вимог 380 МК України.
Поряд з цим, ОСОБА_1 посилається на те, що він звертався до органів митниці із заявою про продовження терміну тимчасового ввезення транспортного засобу на митну територію України, однак йому було відмовлено.
Суд апеляційної інстанції ставиться критично до цих доводів ОСОБА_1 , оскільки із відповідною заявою ОСОБА_1 звернувся до Слобожанської митниці лише у травні 2020 року, що об`єктивно свідчить що останній звернувся з цією заявою вже після спливу строку, встановленого для вивезення автомобіля з митної території України.
Крім того, відповідно до відомостей довіреності (арк. 82), Слобожанська митниця Держмитслужби уповноважила головного державного інспектора відділу провадження у справах про порушення митних правил управління запобігання та протидії контрабанді та порушення митних правил Слобожанської митниці Держмитслужби Тиндика Михайла Васильовича представляти інтереси Слобожанської митниці Держмитслужби, в тому числі, в усіх без виключення судах загальної юрисдикції.
Відповідно до відомостей оскаржуваної постанови об`єктивно вбачається, що саме ОСОБА_3 приймав участь в судовому засіданні в суді першої інстанції, що останній також підтвердив і в суді апеляційної інстанції.
Отже такі твердження апелянта суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.
Крім того, у зв`язку з проведенням реорганізації Харківської митниці ДФС відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» з 08.12.2019 року функції і повноваження Харківської митниці ДФС здійснюється Слобожанською митницею Держмитслужби (розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року № 1217-р).
Тому, апеляційний суд вважає, що твердження ОСОБА_1 про те, що Слобожанська митниця Держмитслужби не мала процесуального права направляти протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , який був складений працівником Харківської митниці ДФС та додатки до нього до суду першої інстанції є необґрунтованими.
Враховуючи викладене, апеляційний суд, з огляду на відомості, які є в матеріалах цієї справи, дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 481 МК України.
Поряд з цим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на зазначено, яке саме процесуальне рішення, відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, повинен прийняти суд апеляційної інстанції, оскільки апелянтом не зазначено, що з процесуальної точки зору необхідно зробити з оскаржуваною постановою, що в свою чергу також унеможливлює задоволення апеляційної скарги.
Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку. 
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 481 МК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 16 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 481 МК України - залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

       Суддя                                                        С.К. Шабельніков