УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/444/21 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М. 
Категорія 84 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді  Коломієць О.С.
суддів                 Талько О.Б, Шевчук А.М. 
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 279/444/21 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунального виробничого господарського підприємства Коростенської міської ради про захист права власності, шляхом припинення дії, яка порушує права власності, відновлення становища, яке існувало до такого порушення, зобов`язання осіб вчинити певні дії
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 2021 року, яке ухвалено суддею Шульга О.М. в м.Коростень
встановив: 
У лютому 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, який пред`явила до відповідачів та просила зобов`язати сім`ю ОСОБА_4 надати доступ до їхньої квартири для відлову та ізоляції усіх наявних в квартирі собак, зобов`язати КВГП Коростенської міськради здійснити вилов та ізоляцію всіх наявних в квартирі тварин, стягнути з відповідачів судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона зареєстрована та проживає разом з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на другому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 . На першому поверсі під ними, у приватизованій квартирі АДРЕСА_2 , зареєстровані та проживають відповідачі: ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 . Внаслідок недобросовісних дій відповідачів, в порушення правил утримання тварин громадянами, у їх квартирі склались антисанітарні умови, зловісні запахи, які підіймаються в квартиру позивача через вентиляційні решітки, постійний шум та гавкання собак, яких у великій кількості відповідачі тримають в квартирі. На зауваження мешканців будинку та відповідних органів відповідачі не реагують, двері своєї квартири не відчиняють, вирішувати дану ситуацію у мирний спосіб не бажають. Перелічені проблеми тривають щонайменше з 2016 року та були предметом чисельних звернень мешканців будинку до компетентних інстанцій.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог в повному обсязі. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач ОСОБА_2 уже притягалась до адмінвідповідальності з накладенням штрафу та конфіскацією тварин, однак на даний час рішення так і не виконане. Крім того скаржник зазначає, що за порушення правил утримання тварин, були складені відповідні акти, однак відповідачі не надають доступу до квартири, відповідно обстежити її та вжити необхідні заходи не представляється можливим. 
Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_4 не скористалися.
Відповідач – КВГП проти апеляційної скарги заперечило, надіславши відзив, у якому просило відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а вимоги позивача необґрунтованими, оскільки такі не узгоджуються з господарською діяльністю, яка прямо передбачена Статутом підприємства і чинним законодавством.
Позивач надіслала заперечення на відзив, в якому зазначила про необґрунтованість викладених у відзиві відповідача фактів, які стосуються посилання на п. 2.9.19 Статуту підприємства, який судом першої інстанції не досліджувався та не подавався як доказ. Натомість позовна заява не може містити таких вимог як знищення бездомних тварин та їх утилізація, оскільки підпадає під кримінальну відповідальність за жорстоке поводження з тваринами. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх прямих обов`язків щодо створення належних умов проживання жильців житлового будинку. Крім того, у м. Коростень є притулки для тримання бездомних тварин, до яких можна передати собак відповідачів.
Перевіривши законність  та обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції  в межах  статті 367  ЦПК України,  суд апеляційної  інстанції дійшов  висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , є співвласником цієї квартири. Квартира позивачки розташована на другому поверсі, 2-х поверхового будинку.
Квартира АДРЕСА_2 , яка розташована у вказаному будинку на першому поверсі на праві власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які зареєстровані та проживають за зазначеною адресою.
В порушення правил утримання тварин громадянами, відповідачі ОСОБА_4 всупереч взятих на себе зобов`язань, без забезпечення необхідних умов, тримають в своїй квартирі великих собак в кількості 5-ти штук. Тварини не мають належного догляду, харчування та ветеринарного нагляду. В наслідок чого, у під`їзді та біля будинку постійно присутній викликаний собаками сморід, майже цілодобово стоїть гучний лай. Створюється небезпека для мешканців будинку, в тому числі, і через загрозливу епідеміологічну ситуацію. У квартирі позивача постійно стоїть викликаний собаками, що знаходяться в квартирі ОСОБА_4 , неприємний запах.
Позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталася до різних органів, щодо порушення правил утримання тварин відповідачами ОСОБА_4 , що негативно відображається на стані її умов проживання.
Так, з висновку начальника Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від 22.02.2018 р. вбачається, що в квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_2 в свої однокімнатній квартирі тримає трьох безпородних собак, які на вулицю не виводяться, в під`їзді постійно чути гавкіт. На зауваження сусідів ОСОБА_6 не реагує та порушує правила тримання собак, в зв`язку з чим притягнута до адмінвідповідальності за ст. 154 КУпАП (а.с.19, 20).
З листів Коростенського міського голови від 19.12.2019 та від 17.12.2020 вбачається, що з метою проведення перевірки інформації, викладеної у колективному зверненні мешканців будинку АДРЕСА_4 , було створено комісію, однак мешканці квартири АДРЕСА_2 не надали комісії доступу до свого помешкання. Комісією доручено керівнику КВЖРЕП № 1 спільно з інспекцією з благоустрою міста скласти протокол на мешканців квартири АДРЕСА_2 з метою притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.12, 13,14, 18).
Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року за матеріалами, які надійшли від Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 154 ч.2 КУпАП і накладено на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин.
В черговий раз мешканці будинку АДРЕСА_4 звернулися зі скаргою до Коростенського міського голови 17.11.2020 р., в якій зазначили, що ситуація щодо утримання тварин мешканцями квартири АДРЕСА_2 тільки погіршилась, кількість собак збільшилась, у зв`язку з чим просили терміново прийняти відповідні рішення (а.с.15). 
01.02.2021 р. мешканці будинку АДРЕСА_4 за участю свідків склали акт про те, що громадяни ОСОБА_4 тримають у своїй квартирі п`ять собак великої породи без будь-яких документів, без дотримання санітарних норм тримання тварин в багатоквартирному будинку, постійне гавкання яких та неприємні запахи в під`їзді та квартирах порушують спокій жильців, судове рішення від 13.04.2020 р. у справі № 279/1434/20 в частині конфіскації тварин не виконано (а.с.9).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення її прав та інтересів, а обраний позивачем спосіб захисту не відповідає положенням ст. 16 ЦК України і може призвести до невиправданого втручання у права і свободи осіб.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком.
Так, судом проаналізовані нормативно-правові акти, якими врегульовано порядок утримання тварин, як Закон «Про захист тварин від жорстокого поводження», так і підзаконний нормативний акт - «Правила тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР», затверджених Міністерством ЖКГ УРСР, Міністерством сільського господарства, міністерством охорони здоров`я УРСР від 17.06.1980.
Відповідно до ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. Правила поводження з тваринами встановлюються законом.
Статтею 7 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» визначено загальні правила утримання тварин, що виключають жорстокість: умови утримання тварин повинні відповідати їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям. Умови утримання тварин повинні задовольняти їх природні потреби в їжі, воді, сні, рухах, контактах із собі подібними, у природній активності та інші потреби. Місце утримання тварин повинно бути оснащене таким чином, щоб забезпечити необхідні простір, температурно-вологісний режим, природне освітлення, вентиляцію та можливість контакту тварин із природним для них середовищем.
Згідно ст. 9 Закону України від 21.02.2006 року № 3447-IV «Про захист тварин від жорстокого поводження» фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.
Вказані Правила поширюються на підприємства, установи, організації, а також на громадян, що тримають собак, котів і хижих тварин у містах та інших населених пунктах.
Пунктом 13 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затверджених Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством сільського господарства, Міністерства охорони здоров`я від 17 червня 1980 року теж передбачено, що собаки, незалежно від породи, належності і призначення, у тому числі і ті, що мають ошийники з номерними знаками і намордники, які знаходяться без власника на вулицях, площах, ринках, у скверах, садах, парках, на бульварах, пляжах, у громадському транспорті, дворах та інших громадських місцях, а також бездоглядні коти вважаються бродячими і підлягають відлову.
Із зазначених норм законодавства вбачається, що вилову, поміщенню в карантинний майданчик та послідуючої передачі власнику або у спеціалізований притулок підлягають безпритульні та бродячі тварини.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» тимчасовій ізоляції підлягають собаки, коти та інші домашні тварини в разі, якщо на це є відповідне рішення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ветеринарної медицини, а також ті, що завдали тілесних ушкоджень людині або іншій домашній тварині. Тимчасова ізоляція домашніх тварин може проводитись у примусовому порядку, якщо домашня тварина є небезпечною для оточуючих.
Тимчасово ізольовані домашні тварини протягом семи днів з дня їх вилову повинні бути обстежені і після висновків державної установи ветеринарної медицини про стан здоров`я тварин повертаються власникам (після сплати витрат на обстеження і утримання), а в разі виявлення обставин, що можуть загрожувати життю та здоров`ю оточуючих, передаються спеціалізованим організаціям для подальшого лікування.
Для забезпечення вилову та тимчасової ізоляції безпритульних тварин органами місцевого самоврядування можуть створюватися комунальні служби або підприємства з питань утримання та поводження з тваринами в населених пунктах відповідно до місцевих програм регулювання чисельності тварин у населених пунктах.
Вилов собак, котів та інших домашніх тварин окремими громадянами забороняється, крім випадків, коли ці тварини є небезпечними для оточуючих та проявляють агресивність, створюючи загрозу безпеці людей. 
За положеннями статті 32 Закону органи Національної поліції здійснюють нагляд за дотриманням порядку вигулу домашніх тварин (собак) у громадських місцях та вживають відповідних заходів у разі порушення законодавства про порядок поводження й утримання домашніх тварин.
Громадський контроль у сфері захисту тварин від жорсткого поводження здійснюється громадськими інспекторами з охорони довкілля, які мають право складати протоколи за фактами жорстокого поводження з тваринами. Ці протоколи розглядаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (ст.33 Закону).
Громадські організації у сфері захисту тварин від жорстокого поводження, зокрема, ставлять перед відповідними органами державної влади питання про конфіскацію тварин та відповідальність осіб, які їх утримують, відповідно до чинного законодавства, у разі виявлення фактів жорстокого поводження з тваринами; подають до суду позови про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про захист тварин від жорстокого поводження, в тому числі здоров`ю громадян і майну громадських організацій.
Звертаючись до суду із цим позовом,  ОСОБА_1 посилалась на те, що створення відповідачами антисанітарних умов в своїй квартирі носить протиправний характер, в зв`язку з чим порушуються житлові права мешканців будинку, при цьому послалась на ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження». 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України).
Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, оскільки у порушення вищезазначених процесуальних норм не можливо встановити, який із перелічених у ст.16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів було обрано позивачем та яке її право підлягає захисту на підставі поданого позову. 
Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. 
Надаючи правову оцінку належності обраного заінтересованою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність. Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захисту підлягають не теоретичні або примарні права, а права практичні та ефективні. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.
Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Такий спосіб захисту як зобов`язання надати доступ до помешкання для вилову та ізоляції наявних у квартирі тварин не є способом захисту прав та інтересів, установлених законом.
Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення.
Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи незначної складності (п.2 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий Судді