ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 вересня 2021 року           справа №263/6654/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів:  Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянув  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   Старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Донецькій області Жаркенова Олексія Вікторовича  на рішення  Приморського районного суду м. Маріуполя від 06 липня 2021 р. (повне судове рішення складено 9 липня 2021 у м. Маріуполь)  у справі  № 263/6654/20 (головуючий І інстанції суддя Курбанова Н.М.)   за позовом    ОСОБА_1   до   Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції,  Старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Донецькій області Жаркенова Олексія Вікторовича   про  скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
                                               ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) 29.05.2020 року звернувся до   Жовтневого районного суду м. Маріуполя з  позовною заявою  до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції,  Старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Донецькій області Жаркенова Олексія Вікторовича  (далі - відповідач), в якій просив   визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП 18 № 695583 від 20.05.2020, складеною відповідачем та вирішити питання судових витрат (а.с. 3-8).
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 липня 2020 року  адміністративну справу було передано на розгляд Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області.
Рішенням   Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 6 липня 2021 р.   у справі  № 263/6654/20  позов задоволено (а.с. 113-116).    
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу,  в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою  відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування доводів вказує на те, що витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. не підтверджені належним чином; позивач, керуючи транспортним засобом NISSAN LEAF  реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Соборна в Центральному районі м. Маріуполя навпроти буд. 58 проспекту Металургів не виконав вимоги дорожніх знаків 5.5 «Дорога з одностороннім рухом» та 3.21 «В`їзд заборонено»  виїхав проти дозволеного напряму руху, чим порушив вимоги п. 8.1 та Розділу 33 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вказана обставина була зафіксована відповідачем за допомогою технічного приладу телефону Samsung s 7  на фото та підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що відповідно до ст. 251 КУпАП є дозволеним. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Постановою серії ДП 18 № 695583 року винесеною 20.05.2020 року старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Донецькій області Жаркеновим О.В., позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу 225 грн.
В постанові зазначено, що водій  20.05.2020 приблизно об 11.40 год. керуючи транспортним засобом «Nissan LEAF», р.н. НОМЕР_1 , перебуваючи на вул. Соборна в Центральному районі м. Маріуполя, проти буд. 58 по пр. Металургів, порушив вимоги дорожнього знаку 5.5 «Дорога з одностороннім рухом» та 3.21 «В`їзд заборонено» в`їхав проти забороненого напрямку руху, чим порушив п.8.1 та розділ 33 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 КУпАП (а.с. 16).
Спірним у цій справі є правомірність прийняття відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП 18 № 695583 від 20.05.2020.
Суд апеляційної інстанції  погоджується з висновком суду першої інстанції щодо  задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
За змістом ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів
Вимоги п. 8.1  ПДР України встановлюють, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Так, у відповідності до вимог дорожнього знаку п 5.5 «Дорога з одностороннім рухом» дорога або відокремлена проїзна частина, по якій рух транспортних засобів за всією шириною здійснюється лише в одному напрямку.
За приписами дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» забороняється в`їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організації відокремленого в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання в`їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою7.9; запобігання в`їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції і органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).
Пунктом 10.7.6 Загальних технічних умов Правил застосування ДСТУ 4100:2014, передбачено: знак 5.5 «Дорога з одностороннім рухом» потрібно застосовувати для позначення дороги або відокремленої проїзної частини, по всій ширині якої транспортні засоби рухаються в одному напрямку. Знак 5.5 потрібно встановлювати на початку дороги або відокремленої проїзної частини з одностороннім рухом і повторювати після перехресть. Знак 5.5 допускають не встановлювати на початку проїзної частини з одностороннім рухом, відокремленої від проїзної частини з зустрічним рухом розділювальною смугою. Також допускають не встановлювати знак 5.5 на з`їздах розв`язок на різних рівнях, з одностороннім рухом.
За  правилами  ст. 7 КУпАП  ніхто  не  може  бути   підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
За унормуванням ст. 222 КУпАП  органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів),  частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, статті 124-1 - 126.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
За  правилами ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч. 5 ст. 258 КУпАП).
За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Статтею 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Унормуванням  ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 252 КУпАП занотовано, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм  внутрішнім  переконанням,  що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 5 статті 14 Закону України “Про дорожній рух” учасники дорожнього руху зобов`язані: знати  і  неухильно  дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
П. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів  України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила), передбачено, що учасники дорожнього   руху    зобов`язані  знати  й  неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
За приписами статті 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом.
Частинами 1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено,  що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Пунктом 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395(далі - Інструкція № 1395) занотовано: постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.
Разом з тим, додатком 5 до Інструкції № 1395 передбачено зазначення у постанові про адміністративне правопорушення доказів вчинення правопорушення (пункт 8 - «До постанови додаються…»).
З копії оскаржуваної постанови вбачається, що до постанови додаються фото зроблені на мобільний телефон «Samsung s 7», така постанова не містить посилання на технічний засіб, яким здійснено відеозапис, а тому наданий відповідачем диск з відеозаписом не може бути визнаний судом допустимим доказом, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 74 КАС України не береться до уваги.
З фотографій, доданих представником позивача до відзиву, зроблених на мобільний телефон «Samsung s 7» вбачається місце розташування знаку 3.21 «В`їзд заборонено», який транспортний засіб позивача не перетнув і який знаходиться попереду транспортного засобу «Nissan», та розташування знаку 5.5 «Дорога з одностороннім рухом».
Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 КУпАП, до суду надано не було.
Оскільки, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис вчинення адміністративного правопорушення, який наданий лише до суду, суд погоджується з  висновком суду попередньої інстанції, що у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують  вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26.04.2018 року (справа № 202/2862/17 (2-а/202/143/2017)), від 26.04.2018 року (справа № 200/5590/17 (2а/200/669/17)), від 20.12.2019 року (справа № 191/1060/17 (2-а/191/94/17)), від 23.12.2019 року (справа № 524/253/17).
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність,  яка  посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).
Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити
Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про    задоволення позовних вимог.
За вимогами ст. 284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено, що постанова  серія ДП 18 № 695583 від 20.05.2020   прийнята у відповідності до вимог законодавства.
За таких обставин суд апеляційної інстанції  погоджує висновок суду першої інстанції стосовно того, що   постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ДП 18 № 695583від 20.05.2020 року відносно  позивача підлягає скасуванню, оскільки в матеріалах справи відсутні докази вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 КУпАП, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.
Відповідно до ч. 1ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3ст.132 КАС України).
За змістом ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката
Частиною 1, 7 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
18 березня 2020 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 543/775/17 відступили від висновку ВСУ, згідно якого за подання позивачем або відповідачем - суб`єктом владних повноважень апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у порядку і розмірах, встановлених Законом України «Про судовий збір», сплаті не підлягає, вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.
У вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року зазначено, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.
У зв`язку з задоволенням позову за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн. про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.
За визначенням пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частиною четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено: розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу позивачем надано: ордер серії ДН № 112976 від 20.05.2020 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, договір по надання правової допомоги від 20.05.2020 р., з додатковою угодою № 1, акт приймання-передачі наданих послуг № 27 від 20.05.2020 р., квитанцію на оплату юридичних послуг за рахунком-фактурою у сумі 2000,00 грн. (а.с. 10-15).
З додаткової угоди № 1,  акту приймання-передачі наданих послуг № 27 від 20.05.2020 р. вбачається, що  в зазначених документах було конкретизовано надану допомогу, а саме в рамках оскарження в судовому порядку постанови УПП в Донецькій області ДП 18 № 695583 від 20.05.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. До видів правової допомоги віднесено усна юридична консультація в приміщенні Бюро-500 грн./година, складання адвокатського запиту на адресу УПП в Донецькій області від 21.05.2020 № 115-АБ 500 грн./година та складання адміністративного позову про скасування постанови УПП в Донецькій області ДП  18 № 695583 від 20.05.2020.
З огляду на наведене, доводи апелянта, що витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. не підтверджені належним чином,  є безпідставними.
Позивач довів належними доказами, що поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн., у зв`язку із чим дана сума витрат підлягає стягненню з відповідача, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції   було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Колегія суддів також враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
На підставі наведеного, керуючись статями 205, 271, 272, 286, 308, 311,  313,  315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Донецькій області Жаркенова Олексія Вікторовича  на рішення  Приморського районного суду м. Маріуполя від 06 липня 2021 р.    - залишити без задоволення.
Рішення   Приморського районного суду м. Маріуполя від 06 липня 2021 р.    у справі  № 263/6654/20 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                           Г. М. Міронова

Судді                                                                                                А.А. Блохін

                                                                                                         І.В. Геращенко