ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" липня 2021 р.           Справа№ 910/1583/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Козир Т.П. 
          Кравчука Г.А. 

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 
у справі №910/1583/21 (суддя Грєхова О.А.)
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про відшкодування збитків в розмірі 63476,68 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування збитків в розмірі 63476,68 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані завданням Товариству з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" збитків у розмірі 63476,68 грн. у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань зі збереження та забезпечення схоронності та цілісності вагонів, які перебували у користуванні позивача.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/1583/21 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" збитки у розмірі 63476 грн. 68 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. 
Рішення суду мотивоване наявністю усіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагону), завданої шкоди - пошкодження складової частини вагону, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому суд зазначив, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів № 62606652, № 55457576, № 55138952, № 56356207 під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/1583/21 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник стверджує, що сам вагон №62606652 у перевезенні за накладною №47987573 не є вантажем на своїх осях та не може розглядатися як вантаж; відправниками вагонів №№55457576, 56356207, як вантажу на своїх осях - відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України - не виконано обов`язок збереження вантажу не забезпечивши його супроводження провідником; орендна плата не є фактичними збитками позивача (не є витратами, які  позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням орендованого майна та не є витратами, які позивач мусить зробити для відновлення орендованого майна), тому орендна плата не може включатися до складу фактичних збитків; позивачем не доведено належними та допустимими доказами зв`язок витрат за платіжними дорученнями №10481 від 03.11.2020 на суму 996868,18 грн. та №10927 від 17.12.2020 на суму 2329019,74 грн. з актом №456 від 31.08.2020 та рахунком №1069 від 31.08.2020; судом не досліджено сам факт виконання ремонту вагонів.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому позивач зазначив, що в даному випадку мова йде про встановлену законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватного вагону (майна іншої особи) під час його використання (перевезення), а відтак статус цього майна (чи вантаж, чи пусті вагони) для встановлення складу цивільного правопорушення принципового значення не має. 
Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.
У період з 01.07.2020 по 31.08.2020 на підставі договорів оренди залізничного рухомого складу №2-29/09-17 від 28.09.2017, № 2-332/02-20 від 28.02.2020, № 14/11/17-ОРПВ від 14.11.2017 та № 2-37/11-17 від 15.11.2017, укладених ТОВ «Рейл Лоджистікс» з Товариством з обмеженою відповідальністю «Рейл Інвестментс», Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Зернотранс», Товариством з обмеженою відповідальністю «Рейл-Транс Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вагонтрансінвест» в користуванні (оренді) позивача перебували вагони №62606652, № 55457576, № 55138952 та № 56356207, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів прийому-передачі № 13 від 06.06.2020, від 18.05.2018, від 07.12.2017, від 03.05.2020, від 04.05.2020, Актами виконаних робіт № 6 від 31.08.2020, від 31.08.2020, від 31.07.2020, від 31.08.2020,    Актами наданих послуг № 168 від 31.07.2020, № 184 від 31.08.2020, № 185 від 31.08.2020.
У липні-серпні 2020 року АТ «Українська залізниця» здійснювало перевезення зазначених вантажних вагонів власності (оренди) ТОВ «Рейл Лоджистікс», що підтверджується залізничними накладними № 49704455, № 50105170, № 47987573 та № 49887870.
Під час прямування до пунктів призначення було виявлено розкомплектування    вищевказаних вагонів, які у подальшому були направленні на ремонт, про що свідчать відповідні повідомлення форми ВУ-23М та ВУ-36М, копії яких наявні в матеріалах справи.
Відповідно до повідомлень форми ВУ-36М та ВУ-23М вагони № №62606652, № 55457576, № 55138952 та № 56356207 були направлені для проведення ремонту та технічного огляду структурними підрозділами Акціонерного товариства «Українська залізниця» - «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська», «Волноваське вагонне депо», «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве», «Костянтинівське вагонне депо».
На організацію та виконання ремонтів вагонів, між позивачем (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» (далі - виконавець) укладено Договір на надання послуг з організації ремонту вагонів № ТО-01/2020 від 02.01.2020, за умовами якого виконавець від свого імені за дорученням замовника приймає на себе зобов`язання надавати послуги з організації технічного обслуговування ТОв-1/ТОв-2, ревізії системи розвантаження та підготовки під навантаження (далі - ремонт) вантажних вагонів (далі - вагонів) на території України, країн СНД та Балтії, а замовник на умовах цього Договору приймає на себе зобов`язання прийняти та оплатити послуги.
По факту завершення ремонтних робіт було складено відповідні акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №456 від 31.08.2020 та №492 від 30.09.2020, відповідно яких загальна сума по спірним вагонам склала 49504,68 грн., яка сплачена позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №10481 від 03.11.2020 та № 10927 від 17.12.2020.
Крім того, за час перебування спірних вагонів в ремонті позивачем було сплачено орендну плату за користування такими вагонами на загальну суму 13972,00 грн., на підтвердження чого позивачем надано копії платіжних доручень №9924 від 01.09.2020, № 9771 від 13.08.2020, № 9868 від 25.08.2020, № 9706 від 06.08.2020, № 9985 від 03.09.2020, № 9732 від 10.08.2020, № 9925 від 01.09.2020, № 10555 від 10.11.2020, № 10556 від 10.11.2020, № 10458 від 03.11.2020, № 10459 від 03.11.2020, № 10603 від 13.11.2020, № 10669 від 20.11.2020, № 10681 від 24.11.2020, № 10682 від 24.11.2020.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що внаслідок незабезпечення схоронності (збереження) майна (вагонів) при перевезенні залізничним транспортом, позивачем понесено збитки в сумі 63476,68 грн.
Згідно з ч. 1  ст. 11 Цивільного кодексу України  цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені    цими    актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до  ст. 908 Цивільного кодексу України  перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Статтею 307 Господарського кодексу України  передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 2  Статуту залізниць України, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457,  Статут залізниць України  (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
Згідно з ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Статтею 6  Статуту залізниць України  визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем.
Відповідно до п. 6.4. Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених  наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 28.09.2004 №856, порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких в графі 20 «Найменування вантажу» вказується «Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)».
Наявними в матеріалах справи залізничними накладними 49704455, № 50105170, № 47987573, № 79887870 підтверджується прийняття АТ «Укрзалізниця» до перевезення та здійснення перевезення вагонів ТОВ «Рейл Лоджистікс».
Згідно з ст. 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.
За приписами п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених  Наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29.01.2015, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.
Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).
Як вірно зазначив суд першої інстанції, прийняття відповідачем до перевезення спірних вагонів свідчить про те, що останні перебували у технічно справному стані. Проте, під час здійснення перевезення було виявлено несправність спірних вагонів.
Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених  наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.
Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.
З матеріалів справи вбачається, що вагони № 62606652, № 55457576, № 55138952, № 56356207 були відремонтовані, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 456 від 31.08.2020 та № 492 від 30.09.2020.
Для усунення пошкоджень позивач змушений був використати необхідні деталі та запасні частини для їх встановлення замість відсутніх деталей на розукомплектованих вагонах, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), складеними за участю виконавця - Товариства з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» (на підставі договору надання послуг з організації ремонту вагонів №ТО-01/2020 від 02.01.2020). Понесення витрат з оплати виконаних робіт та використаних запасних частин і деталей підтверджується платіжними дорученнями №10481 від 03.11.2020 та №10927 від 17.12.2020.
Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених  наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999  сума збитків за пошкодження вагона складається з:
- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до  Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого  наказом Міністерства транспорту України №551 від 15.11.99, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;
- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;
- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;
- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.
З наявних у матеріалах справи актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та платіжних доручень вбачається, що позивачем було придбано та оплачено вартість необхідних деталей для ремонту розукомплектованих вагонів, а також їх технічне обслуговування на загальну суму 49504,68 грн.
Крім того, за час перебування спірних пошкоджених вагонів в ремонті та технічному обслуговуванні позивачем сплачено орендну плату за користування ними у загальному розмірі 13    972,00 грн., що підтверджується Актами виконаних робіт № 6 від 31.08.2020, від 31.08.2020, від 31.07.2020, від 31.08.2020, Актами наданих послуг № 168 від 31.07.2020, № 184 від 31.08.2020, № 185 від 31.08.2020 та платіжними дорученнями №9924 від 01.09.2020, № 9771 від 13.08.2020, № 9868 від 25.08.2020, № 9706 від 06.08.2020, № 9985 від 03.09.2020, № 9732 від 10.08.2020, № 9925 від 01.09.2020, № 10555 від 10.11.2020, № 10556 від 10.11.2020, № 10458 від 03.11.2020, № 10459 від 03.11.2020, № 10603 від 13.11.2020, № 10669 від 20.11.2020, № 10681 від 24.11.2020, № 10682 від 24.11.2020.
У відповідності до  ст. 16 Цивільного кодексу України  кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Стаття 224 Господарського кодексу України  зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.
Вимогами  статті 22 Цивільного кодексу України  встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).
Статтею 225 Господарського кодексу України  визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка    зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі    належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.
Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.
Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
Відповідно до частин 1, 2  ст. 1166 Цивільного кодексу України  майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-469св10 від 02.06.2010).
В свою чергу суд відзначає, що в даному випадку мова йде про встановлену законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватного вагону (майна іншої особи) під час його використання (перевезення), а відтак статус такого майна (чи вантаж, чи пусті вагони) для встановлення складу цивільного правопорушення принципового значення немає.
Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагону), завданої шкоди - пошкодження складової частини вагону, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів № 62606652, № 55457576, № 55138952, № 56356207 під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.
Таким чином, позовні вимоги ТОВ "Рейл Лоджистікс" про стягнення збитків в розмірі 63476,68 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на скаржника у відповідності до статті 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/1583/21 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.
Матеріали справи №910/1583/21 повернути Господарському суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                Т.П. Козир

                                                                                Г.А. Кравчук