П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 420/2260/21	

Категорія:112010201          Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 19.05.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч. 1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС в Одеській області на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління (далі – ГУ) ДФС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Одеській області, про:
-          визнання дій ГУ ДФС в Одеській області щодо відмови позивачу у підготовці та надані до ГУПФ України в Одеській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05 березня 2019 року, у відповідності до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262- XII (далі – Закон №2262-ХІІ), положень Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 (далі – Постанова №704), із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01 квітня 2019 року основного розміру пенсії протиправними; 
-          зобов`язання ГУ ДФС в Одеській області надати до ГУПФ України в Одеській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05 березня 2019 року, у відповідності до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону №2262- XII, ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ (далі – Закон №2011-ХІІ) та з врахуванням положень Постанови №704, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії інші нарахування з яких сплачувався ЄСВ, для проведення з 01 квітня 2019 року перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ГУПФ України в Одеській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано дії ГУ ДФС в Одеській області щодо відмови позивачу у підготовці та надані до ГУПФ України в Одеській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05 березня 2019 року, у відповідності до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону №2262- XII, положень Постанови №704, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01 квітня 2019 року основного розміру пенсії протиправними. 
Зобов`язано ГУ ДФС в Одеській області надати до ГУПФ України в Одеській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05 березня 2019 року, у відповідності до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону №2262-XII, ст. 9 Закону №2011-ХІІ та з врахуванням положень Постанови №704, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії інші нарахування з яких сплачувався ЄСВ, для проведення з 01 квітня 2019 року перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 
17 серпня 2021 року на адресу суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення. 
В обґрунтування вищезазначеної заяви позивач зазначив, що в процесі підготовки позову та судового розгляду адміністративної справи позивачем понесені, та планувалось понести наступні судові витрати: 30 грудня 2020 року було укладено договір про подання професійної правничої допомоги з адвокатом Одеської обласної колегії адвокатів Опалько О.М., який надав позивачу правову допомогу, за яку сплачено авансом 5 000 грн., що підтверджується відповідним договором, актом виконаних робіт та квитанцією на суму 5 000 грн.
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року заяву представника позивача задоволено.
Стягнуто з ГУ ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. (п`ять тисяч гривень).
В апеляційній скарзі ГУ ДФС в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги ГУ ДФС в Одеській області зазначає, що розмір сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, ґрунтується на положеннях договору про надання правничої допомоги, слід чітко визначити вичерпний перелік послуг, які будуть/можуть бути надані в межах супроводу судової справи. В іншому випадку усі послуги, які були надані, але не зазначені в договорі, відшкодуванню не підлягатимуть. 
Так, представником позивача у Договорі про подання професійної правничої допомоги (далі – Договір) б/н від 30 грудня 2020 року, не зазначені витрати, ті які містяться в Додатку 1 та Акті виконаних робіт, а саме : п.1 "детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги по адміністративному позову" містить розбіжності в дійсності, так як представником позивача не було самостійно подано позов до суду, а подано ОСОБА_1 через електронний суд та підписано через власний ЕЦП 16 лютого 2021 року. 
Тому, детальний опис робіт суттєво не відповідає дійсності в вимогах представника позивача. Пункт 2 "виїхав власним транспортом за власні кошти до м. Подільська, зустрічався з замовником, надав юридичну консультацію Заявнику, узгодили правову позицію", про що виставив витрачену вартість поїздки 1 година – 1 000 грн., яка нічим не підтверджена та не задокументована. Дублюються між собою п.п.3 та 4 Додатку 1, тобто, "вивчив отримані відповіді від ГУ ДФС в Одеській області, зібрав докази, підготував позов для подання до Одеського окружного адміністративного суду" та "збір доказів, підготовка та подання додаткових звернень та запитів від імені Замовника". 
Також апелянт вважає спірним п.5 зазначеного Додатку 1 "приїзд в м. Подільськ на зустріч з позивачем, консультація клієнта, узгодження правової позиції, підготував акт виконаних робіт і заяву на відшкодування судових витрат" 1 година – 1 000 грн., яка теж нічим не підтверджена та не задокументована. Відносно п.6 Акту виконаних робіт та Додатку 1 до Договору "надання консультацій впродовж судового розгляду позову", вважаємо його безпідставним та подібним між вищезазначеними пунктами. 
Крім того, апелянт зазначає щодо копії квитанції б/н від 16 лютого 2021 року, яка додана до позову, стосовно сплати наданих послуг не відповідає дійсності, адже в ній зазначено оплату "за позовом до ГУ ДФС в Одеській області – 5 (п`ять) тисяч гривень", тобто суперечить Додатку №1 до Договору, адже фактично сума в розмірі 5 тисяч гривень була надана за визначені в акті виконаних робіт, тобто не одна складова, а шість.
З урахуванням наведених доводів ГУ ДФС в Одеській області зазначає, що доцільним було б зазначати у квитанції "за надання правничої допомоги/послуг" в цілому. Також копія квитанції, яка надійшла до ГУ ДФС в Одеській області виписана власноруч представником позивача, не читабельна (неможливо вивчити деталі тексту) та має розбіжності з Додатком 1 та Актом виконаних робіт. 
Отже, на думку апелянта, з наданих позивачем документів неможливо встановити факт оплати вказаних (наданих) послуг, оскільки заявник не надав доказів до суду, про те, що його адвокат має касу і веде касову книгу, а квитанція яка є в матеріалах справи про отримання коштів, виписана власноруч самим адвокатом не має юридичної сили. 
У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення, не порушив норми матеріального та процесуального, а тому оскаржуване рішення є законним.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДФС в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн. є пропорційним до предмета спору та складності справи та вважає за можливе присудити на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу по цій справі в сумі 5 000,00 грн.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77, п.1 ч.3 ст. 132, ч.ч.2-7 ст. 134 КАС, ч.ч.1, 7, 9 ст. 139 КАС України.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч.2-7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.ч.1, 7, 9 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Враховуючи вищенаведені норми діючого законодавства, колегія суддів доходить висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, часу, витраченого адвокатом, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Крім того, колегія суддів зазначає, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Тобто, до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 березня 2020 року у справі №820/3308/17, від 04 серпня 2020 року у справі №810/3213/16.
Як вбачається з матеріалів справи, від 31 грудня 2020 між адвокатом Опалько О.М. (далі – адвокат) та Чорним І.Б. (далі – замовник) укладено договір про подання професійної правничої допомоги.
Представником позивача до клопотання про ухвалення додаткового рішення доданий договір про надання професійної правничої допомоги від 31 грудня 2020 року, акт виконаних робіт від 16 лютого 2021 року, попередній (орієнтовний) розрахунок, квитанцію від 16 лютого 2021 року.
Згідно наданого до суду акту виконаних робіт від 16 лютого 2021 року, виконавцем надано замовнику правничу допомогу, передбачену договором від 30 грудня 2020 року:
Зустріч з замовником, надання юридичної консультації, узгодження правової позиції, виїзд власним транспортом до м. Подільськ – 1 година – 1 000 грн;
Вивчення отриманих відповідей від ГУ ДФС в Одеській області, збирання доказів, підготовка адміністративного позову – 2 год. – 2 000 грн;
Збір доказів: підготовка та подання додаткових звернень та запитів від імені замовника – 30 хв. – 500 грн;
Приїзд в м. Подільськ на зустріч з позивачем, консультація клієнта, узгодження правової позиції, підготував акт виконання робіт і заяву на відшкодування судових витрат – 1 год. – 1000 грн.
Усього – 5 000,00 грн.
На підтвердження сплати вартості вказаних до суду надано квитанцію №б/н від 16 лютого 2021 року про сплату 5 000 грн. (а.с.40).
Таким чином, колегія суддів вважає витрати на професійну правничу допомогу обґрунтованими та такими, що знайшли своє документальне підтвердження.
Крім того, колегія суддів акцентує увагу на тому, що від відповідача на адресу суду першої інстанції не надходило жодних клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
Тобто, на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідач не скористався обов`язком, передбаченим ч.7 ст. 134 КАС України, на доведення неспівмірності судових витрат на правничу допомогу.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, яким стягнуто з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив оскаржуване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення, а додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2021 року.

Головуючий: 	 	Бітов А.І.	
Суддя:  Суддя:	    	Лук`янчук О.В.    Ступакова І.Г.