ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" липня 2021 р.                                                                   Справа №921/385/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії
головуючого судді  -  О.Л. Мирутенко 
суддів                        -  Н.А. Галушко
                                  -  Г.В. Орищин
секретаря судового засідання: К. Кострик 

Розглянувши апеляційні скарги ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат” та ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.02.2021
у справі №921/385/20
за позовом: ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат”
до відповідача 1: Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області
до відповідача 2: Виконавчого комітету Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області
до відповідача 3: Товарна біржа “Універсальна земельна товарна біржа “Придніпровська”
до відповідача 4:  ОСОБА_1 
про: 1. Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області №223 від 12.11.2012 "Про питання комунальної власності";
2. Скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20.12.2012, видане Залозецькій селищній раді про право власності на гідроспоруди ставка №8, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
3. Визнати недійсними результати аукціону з продажу гідротехнічних споруд ставка №8, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного Тернопільською філією ТБ "Універсальна земельна товарна біржа" "Придніпровська", оформленого протоколом №4 аукціону Залозецької селищної ради від 05.02.2013.

за участю представників:
від позивача – Дубовий А.М. – представник (довіреність №б/н від 11.01.2021)
від відповідача 1 – не з`явився. 
від відповідача 2 - не з`явився.
від відповідача 3 – не з`явився.
від відповідача 4 – Лучко Р.М. – адвокат (ордер ТР №058811 від 11.06.2021)

ВСТАНОВИВ :
             Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.02.2020, суддя Хома С.О., в позові ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат” було відмовлено.
             З даним рішенням не погодилося ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат” і оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що воно винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вважає, що судом першої інстанції порушено норми ст.ст. 253, 256, 261, 267 ЦК України ст.ст. 2, 13, 73, 74, 236, ГПК України. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 справу №921/385/20 було передано на розгляд колегії суддів у складі: Мирутенко О.Л. – головуючий суддя, Галушко Н.А., Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.04.2021 апеляційну скаргу ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат” на рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.02.2021 у справі №921/385/20 було залишено без руху. Надано строк ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат” до 5 травня 2021 року для усунення вказаних судом недоліків при поданні апеляційної скарги.
З рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.02.2020 не погодився також ОСОБА_1 і оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що воно винесене за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права. Апелянт просить змінити рішення (мотивувальну частину) та відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необгрунтованістю, а не в зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.04.2021 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.02.2021 у справі №921/385/20.
07.05.2021 на адресу апеляційного суду від ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат” надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому товариство просило відмовити у її задоволенні.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.05.2021 було призначено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.02.2021 у справі №921/385/20 на 14.06.2021.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.05.2021 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат” на рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.02.2021 у справі №921/385/20. Об`єднано розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 та ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат” в одне провадження. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 14.06.2021.
28.05.2021 на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат”, в якому він просить залишити апеляційну скаргу облрибокомбінату без задоволення та задовольнити вимоги його апеляційної скарги.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 розгляд апеляційних скарг ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат” та ОСОБА_1 було відкладено на 26.07.2021.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат” та ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.02.2021 у справі №921/385/20 - без змін, враховуючи наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство “Тернопільський облрибокомбінат” звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою від 10.06.2020 до відповідача-1 Залозецької селищної ради (Зборівського району Тернопільської області, вул. Шевченка, 34, смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області, 47234), відповідача- 2 Виконавчого комітету Залозецької селищної ради (Зборівського району Тернопільської області, вул. Шевченка, 34, смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області, 47234), до відповідача 3: Товарна біржа "Універсальна земельна товарна біржа "Придніпровська", пров. Західний, буд. 3-Д, кімн. 5, м. Київ, 03067, відповідача-4 ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 з проханням  про: 
1. Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області №223 від 12.11.2012 "Про питання комунальної власності";
2. Скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20.12.2012, видане Залозецькій селищній раді про власності на гідроспоруди ставка №8, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
3. Визнати недійсними результати аукціону з продажу гідротехнічних споруд ставка №8, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного Тернопільською філією ТБ "Універсальна земельна товарна біржа" "Придніпровська", оформленого протоколом №4 аукціону Залозецької селищної ради від 05.02.2013.
Позовні вимоги мотивовано тим, що в ході перетворення ДП "Тернопільський обласний виробничий рибокомбінат" у ВАТ "Тернопільський облрибокомбінат", йому було передано ряд об`єктів нерухомого майна рибгоспу "Заложці", серед яких вирощувальний став №8 з інвентарним №213. В ході здійснення ліквідаційної процедури ПАТ "Тернопільський облрибокомбінат" та інвентаризації майна стало відомо про те, що власником гідротехнічних споруд вирощувального ставу №8 є ОСОБА_1 . 
12.11.2012 Виконавчим комітетом Залозецької селищної ради Тернопільської області прийнято рішення №223, п. 1 якого вирішено оформити право комунальної власності на гідроспоруди ставка №8, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за Залозецькою селищною радою; п. 2 рішення №223 доручено Зборівському районному бюро технічної інвентаризації зареєструвати дані гідроспоруди за Залозецькою селищною радою Тернопільської області та видати свідоцтво на право комунальної власності. 
20.12.2012 на підставі рішення №223 Залозецькій селищній раді Тернопільської області було видано свідоцтво про право власності. 
05.02.2013 відбувся аукціон з продажу комунального майна, об`єктом якого був лот №4, до складу якого увійшли гідротехнічні споруди ставка №8, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до протоколу аукціону №4 його переможцем став ОСОБА_1 , цінова пропозиція якого становила 17002,70 грн. Протокол №4 затверджено Залозецьким сільським головою 05.02.2013. 
Позивач вважає, що рішення №223 виконавчого комітету Залозецької селищної ради є протиправним, у зв`язку з чим підлягає скасуванню як і свідоцтво від 20.12.2012, видане на підставі цього рішення №223.
Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наданого на запит Господарського суду Тернопільської області (суддя Хома С.О.) від 14.12.2020 за кодом 531112120595 станом на 14.12.2020 знаходиться в Реєстрі як юридична особа Публічне акціонерне товариство “Тернопільський облрибкомбінат”, ідентифікаційний код 00476777, організаційно-правова форма юридичної особи: акціонерне товариство, за місцезнаходженням: Україна, 46001, Тернопільська обл.,місто Тернопіль, вулиця Кн.Острозького, будинок 14-А. Дані про перебування юридичної особи у процесі припинення, утому числі дані про рішення щодо припинення юридичної особи: в стані припинення, 31.08.2015, 16461100019002932, Внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації. Відомості про комісію з припинення, зокрема: Ковальчук Василь Михайлович – ліквідатор.
Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наданого на запит Господарського суду Тернопільської області (суддя Хома С.О.) від 14.12.2020 за кодом 234805653642 станом на 14.12.2020 знаходиться в Реєстрі як юридична особ Товарна біржа “Універсальна земельна товарна біржа “Придніпровська”,ідентифікаційний код 35249588, організаційно-правова форма юридичної особи: товарна біржа, за місцезнаходженням: Україна, 03067, місто Київ, провулок Західний, будинок 3-Д, кімната 5. Згідно розділу “Дані про відокремлені підрозділи юридичної особи” вказаного Витягу, значиться Філія (інший відокремлений підрозділ) Тернопільська Філія  Товарної біржі “Універсальна земельна товарна біржа “Придніпровська”, код ЄДРПОУ ВП: 37687617, місцезнаходження:Україна,46000, Тернопільська обл.,місто Тернопіль, вулиця Сагайдачного, будинок 1, кабінет 23.
Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наданого на запит Господарського суду Тернопільської області (суддя Хома С.О.) від 14.12.2020 за кодом 335437476060 станом на 14.12.2020 знаходиться в Реєстрі як юридична особа Залозецька селищна рада Зборівського району Тернопільської області ,ідентифікаційний код 0439643765, організаційно-правова форма юридичної особи: орган місцевого самоврядування, за місцезнаходженням: Україна, 47234, Тернопільська обл., Зборівський р-н, селище міського типу Залізці, вулиця Шевченка, будинок 64.
          Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наданого на запит Господарського суду Тернопільської області (суддя Хома С.О.) від 14.12.2020 за кодом 531110581595 станом на 14.12.2020  в Реєстрі як юридична особа Виконавчий комітет Залозецької селищної ради Зборівського району не значиться.
          Управління забезпечення реалізації повноважень у Тернопільській області Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (надалі Управління) розглянувши адвокатський запит (Дубовий А.М.) від 04.12.2020 № б/н (вх.№18/02054 від 07.12.2020) в своєму листі №18-114-02488 від 08.12.2020 інформує про наступне.
Відповідно до статті 12 Закону України “Про приватизацію державного майна”, Закону України “Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі” (втратили чинність) наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській  областях) від 16.03.1998 №262 “Про приватизацію державного майна цілісного майнового комплексу Тернопільського обласного рибкомбінату” дозволено  приватизацію цілісного майнового комплексу Тернопільського обласного рибкомбінату шляхом перетворення його у відкрите акціонерне товариство.
До складу державного підприємства на правах структурних підрозділів входили такі рибгоспи, а саме: “Бережани”, “Борщівка”, “Заложці”, “Копичинці”, “Плотича”, “Підгайці”.
Наказом Регіонального відділення від 31.03.1998 №346 було створено інвентаризаційну комісію з інвентаризації майна цілісного майнового комплексу Тернопільського обласного рибкомбінату.
Відповідно до наказів Регіонального відділення від 16.03.1998 №262 та від 31.03.1998 №346, наказу підприємства від 30.03.1998 №21, наказом державного підприємства від 31.03.1998 №43 створено комісію з інвентаризації майна підприємства по рибгоспу “Заложці”.
Інвентаризація майна підприємства проводилась відповідно до Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються корпоратизуються, а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду (повертається після закінчення строку дії договору оренди або його розірвання), затвердженого постановою КМУ №158 від 02.03.1998.
Також в листі зазначається про те, що у приватизаційній справі ДП “Тернопільський обласний виробничий рибокомбінат” матеріали технічної документації відсутні. Також до даного листа додано: копії наказу РВ від 31.03.1998 №346; наказу від 30.03.1998 №21; наказу від 31.03.1998 №43; матеріалів інвентаризації.
Наказом Регіонального відділення по Тернопільській області від 31.03.1998 №346 “Про створення  інвентаризаційної комісії з інвентаризації майна цілісного майнового комплексу Тернопільського обласного виробничого рибокомбінату” наказано створити інвентаризаційну комісію (п.1) та інвентаризацію державного майна цілісного майнового комплексу Тернопільського обласного виробничого рибокомбінату провести станом на 01.04.1998 (п.2).
Наказом №21 від 30.03.1998 Тернопільського обласного виробничого рибокомбінату наказано створити комісію з інвентаризації майна підприємства у складі: директора облрибкомбінату, директорів рибгоспу: Шимашиса С., Задорожного Е.І., Череватого М.І., Луцика І.М., Лаптоша М.В., Дяка З.,Воробець Е.М. Головний бухгалтер облрибокомбінату та головні бухгалтери рибгоспів: Сурмач Л.Б., Андрунів Н.В., Лопух Г.О., Солонинка Г.Г., Луцик О.І., Грищук Н.М., Лиховид Г.С. (п.1). Провести повну інвентаризацію майна підприємства станом на 01.04.98 р. відповідно до Положення про інвентаризацію державного підприємства, що приватизується, затвердженого постановою КМУ №150 від 02.03.98 р.(п.2). Створити інвентаризаційні групи по проведенню інвентаризації по кожному рибгоспу окремо (видавши накази) та в тому числі адміноргану(п.3).Склад комісії по проведенню інвентаризації (де головними є директора рибгоспів) по адмінорганізації: голова комісії: С.С.Шимашис; члени комісії: Л.Б. Сурмач, І.О.Копча, М.І.Трач.
Наказом №43 від 31 березня 1998 року “Про створення комісії з інвентаризації майна підприємства рибгоспу “Заложці” та інвентаризаційних груп в зв`язку з приватизацією” рибгоспу “Заложці” відповідно до наказу РВ ФДМУ по Тернопільській області 16.03.98 р. №262 та виконання наказу №346 від 31.03.98 р. наказано створити комісію з інвентаризації майна підприємства; провести повну інвентаризацію майна підприємства станом на 1.04.1998  відповідно до положення про інвентаризацію майна державного підприємства, що приватизується затвердженого постановою КМУ №158 від 2.03.98; створити інвентаризаційні групи по проведенню інвентаризації (п.1).
Також надано перелік нерухомого майна рибгоспу “Заложці” та Відомість розрахунку відновної вартості основних засобів (рибгосп “Заложці).
В зазначеному переліку під інвентарним номером об`єкту 213 значиться “Вирощувальний №8”. Також у Відомості розрахунку відновної вартості основних засобів (рибгосп “Заложці) під інвентарним номером об`єкту 213 значиться “Вирощувальний став №8”, дата введення в експлуатацію 04.1939, балансова вартість 4851,53 гр.
12.10.1998 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області прийнято наказ №1009 “Про перетворення державного підприємства Тернопільського обласного виробничого рибокомбінату у відкрите акціонерне товариство “Тернопільський “Облрибкомбінат” (далі – “Наказ №1009”).
Згідно п.1 даного Наказу №1009 вирішено перетворити ДП “Тернопільський обласний виробничий рибокомбінат” у ВАТ “ Тернопільський облрибокомбінат”.
Пунктом 2  даного Наказу №1009 вирішено затвердити статут ВАТ “Тернопільський облрибокомбінат”, передати до статутного фонду ВАТ нерухоме майно згідно з актом передачі (Акт додається).
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області від 04.03.2011 №88 “Про внесення змін до наказу регіонального відділення ФДМУ по Тернопільській області від 12.10.1998 №1009” внесено зміни до Наказу № 1009, зокрема, із п.2 виключено друге речення такого змісту: “Передати до статутного фонду ВАТ нерухоме майно згідно з актом передачі (Акт додається)”.
Рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ “Тернопільський облрибокомбінат” від 11.03.2011, оформленого протоколом №1, вирішено змінити тип та найменування ВАТ “Тернопільський облрибокомбінат” на ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат”.
Рішенням виконавчого комітету Залозецької селищної ради №223 від 12.11.2012 “Про питання комунальної власності” з метою ефективного використання нерухомого майна, що знаходиться на території Залозецької селищної ради, а також проведеною інвентаризацією гідроспоруд ставка №8 по вул.Шевченка №1 в смт.Залізці та прийняттям їх на баланс селищної ради, керуючись статтею 30 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” вирішено оформити право комунальної власності на гідроспоруди ставка №8, що знаходиться за адресою: смт.Залізці вул.Шевченка №1/8 Зборівського району Тернопільської області за Залозецькою селищною радою (п.1); доручити Зборівському районному бюро технічної інвентаризації зареєструвати дані гідроспоруди, що заходяться за адресою:смт.Залізці вул.Шевченка №1/8 Зборівського району Тернопільської області за Залозецькою селищною радою та видати свідоцтво на право комунальної власності (п.2).
20.12.2012 на підставі рішення №223 від 12.11.2012 Залозецькій селищній  раді  видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно: гідроспоруди ставка №8, за адресою: Тернопільська область, Зборівський р-н, смт.Залізці, вулиця Шевченка (вулиця Збаразька, вулиця Грабаса), будинок 1/8.
З протоколу №4 аукціону Залозецької селищної ради вбачається, що 05.02.2013 було проведено аукціон, об`єктом аукціону якого є лот №4. Гідротехнічні споруди ставка №8 –(частина земляної греблі –довжиною 20,0 м), водовипуск (поз.2); організатор аукціону: Залозецька селищна рада; виконавець: Тернопільська філія товарної біржі “Універсальна земельна товарна біржа “Придніпровська”; переможець аукціону: ОСОБА_1 .
Як зазначає позивач в своїй позовній заяві, в ході здійснення ліквідаційної процедури ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат” та інвентаризації майна ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат” стало відомо про те, що власником гідротехнічних споруд вирощувального ставу №8 є ОСОБА_1 . З метою з`ясування обставин набуття ОСОБА_1 права власності на вказане майно адвокатом Дубовим А.М. було направлено запит до Залозецької селищної ради Тернопільської області адвокатський запит. У відповідь на адвокатський запит Залозецькою селищною радою Тернопільської області надано ряд документів, які містять інформацію щодо обставин вибуття гідротехнічних споруд вирощувального ставу №8 із власності ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат”. Так із змісту наданих документів вбачається, що 12.11.2012 Виконавчим комітетом Залозецької селищної ради Тернопільської області прийнято рішення №223, яким вирішено оформити право комунальної власності на гідроспоруди ставка №8, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за Залозецькою селищною радою; на підставі вказаного рішення Залозецькій селищній раді видано свідоцтво про право власності; 05.02.2013 відбувся аукціон з продажу комунального майна, об`єктом якого був лот №4, до складу якого ввійшли гідротехнічні споруди ставка №8; відповідно до протоколу №4 аукціону, його переможцем став ОСОБА_1 
ПАТ “Тернопільський рибокомбінат” вказує, що на законних підставах набуло право власності на вирощувальний став №8; вважає, що рішення №223 є протиправним рішенням виконавчого комітету Залозецької селищної ради , у зв`язку з чим підлягає скасуванню. Разом з тим, скасуванню підлягає і свідоцтво від 20.12.2012, видане на підставі рішення №223.
Рішенням та №223 та виданим на його підставі Свідоцтвом від 20.12.2012, а також проведенням аукціону з продажу майна гідротехнічних споруд ставка №8 порушується право приватної власності ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат”. З метою захисту свого порушеного права ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат” змушене звернутися з цим позовом до суду в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Згідно ч.1 ст.10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” №280/97-ВР від 21.05.1997 із наступними змінами і доповненнями сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ст.1 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” №280/97-ВР від 21.05.1997 із наступними змінами і доповненнями виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Згідно ч.1, ч.2 ст. 11 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”  відповідно виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи; виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо обліку та реєстрації відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності (пп.10 п. “б” ст.30 Закону України “Про місцеве сомоврядування в Україні”). Згідно ст.1 Закону України “Про місцеве самоврядування” в Україні” делеговані повноваження - це повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад. Оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію (п.п. “а” п.6.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (далі-Положення), затвердженого     наказом Мінюсту України від 07.02.2002 №7/5,зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за N 157/6445  (дане Тимчасове положення було чинним на момент прийняття відповідачем спірного рішення і визнано таким, що втратило чинність відповідно до      наказу Міністерства юстиції України від 14.12.2012 р. №1844/5)).  Відповідно до ч. 6. ст.59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. 	
Відповідно до ч. 6. ст.59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. 
Виконавчі органи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження (ч.1 ст.71 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”).
Згідно ч.1 ст.74 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” виконавчі органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.
Спірним Рішенням виконавчого комітету Залозецької селищної ради №223 від 12.11.2012 “Про питання комунальної власності” вирішено оформити право комунальної власності на гідроспоруди ставка №8, що знаходиться за адресою: смт.Залізці вул.Шевченка №1/8 Зборівського району Тернопільської області за Залозецькою селищною радою (п.1).
  На підставі рішення №223 від 12.11.2012 Залозецькій селищній  раді  20.12.2012 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно: гідроспоруди ставка №8, за адресою: Тернопільська область, Зборівський р-н, смт.Залізці, вулиця Шевченка (вулиця Збаразька, вулиця Грабаса), будинок 1/8.
Згідно ст.8 Конституції України №254к/96-ВР від 28.06.1996 року із наступними змінами і доповненнями Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.1 ст.21 Закону України “Про власність” (діяв на момент прийняття ФДМ України по Тернопільській області наказу №1009), однією із підстав виникнення колективної власності є перетворення державних підприємств в акціонерні товариства.
Приватизація майна рибних господарств (рибокомбінатів, рибоводно-меліоративних станцій, нерестово-виросних рибницьких господарств), які спеціалізуються на вирощуванні рибо посадкового матеріалу та товарної риби у ставках, басейнах, лиманах та інших внутрішніх водоймах, здійснюється шляхом перетворення їх у колективні господарства або у відкриті акціонерні товариства на умовах, передбачених ст.ст.5,6,7 цього Закону. При цьому повинні забезпечуватися технологічна єдність виробництва та цілісність майнових комплексів (ч.1 ст.12 Закону України “Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі).
В ході перетворення ДП “Тернопільський обласний виробничий рибокомбінат” у ВАТ “Тернопільський облрибокомбінат”, органом приватизації було передано ВАТ “Тернопільський облрибокомбінат” до Статутного фонду ряд об`єктів нерухомого майна, зокрема, по рибгоспу “Заложці” вирощувальний став №8 за інвентарним номером 213 (згідно Переліку нерухомого майна, що передане у власність відкритому акціонерному товариству “Тернопільський облрибокомбінат” (дублікат)).
Інструкція  про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121  від 09.06.1998 не містила вимог щодо державної реєстрації об`єктів, призначених для управління водними ресурсами, а також для запобігання шкідливій дії вод, тобто гідроспоруд.
Порядок підтвердження права власності на нерухоме майно,затвердженого наказом Фонду державного майна України №1450 від 22.07.1998, не пройшов відповідної реєстрації в Міністерстві юстиції відповідно до Указу Президента України “Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади” №493/92. А тому, його положення не могли бути застосовані при видачі Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області  Наказу №1099 від 12.10.1998 р.
З цих підстав суд першої інстанції не погодився із доводами відповідача-4 щодо застосування до спірних правовідносин положень Порядку №1450  та погодився із доводами позивача, викладеними у відповіді на відзив щодо того, що вказаний документ не може здійснювати нормативно-правового регулювання спірних правовідносин з огляду на те, що він не пройшов державної реєстрації відповідно до вимог Указу Президента України “Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади”.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ВАТ “Тернопільський облрибокомбінат” на законних підставах набуло право власності на вирощувальний став №8.
Гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми (гідротехнічні споруди) – об`єкти нерухомого майна (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірноосушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод (ст.1 Закону України “Про аквакультуру”).
Також п.1.9.18 Методики обстеження та паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів та хвостів, затвердженої наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури “ 252 від 19.12.1995, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.12.1995 за №466/1002 встановлено, що гідротехнічні споруди – це споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водовипуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.
Згідно ст.181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) відносяться земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
З огляду на зазначене вище, гідротехнічна споруда ставка є нерухомим майном, оскільки вона нерозривно пов`язана з землею і призначена для управління водними ресурсами. Тобто, функціонування такої споруди неможливе без існування водного об`єкту.
А отже, з огляду на вищезазначене, суд першої інстанції відхилив доводи  відповідача-4 викладені у відзиві щодо того, що в розумінні позивача, йому належить вирощувальний став №8 за інвентарним №213, тоді як право власності за Залозецькою селищною радою визнано на гідроспоруди ставка №8, що знаходяться за адресою : смт. Залізці, вул.Шевченка , 1/8 Зборівського району Тернопільської області, та включає в себе згідно опису об`єкта: водовпуск (який є водовипуском ставка №6); водовипуск, гребля.
Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України      передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. 
Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
          Згідно п.1.1,п.1.2.,п.1.3.Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно  відповідно це  Положення визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності; Положення діє на всій території України і є обов`язковим для виконання громадянами, міністерствами, іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами й організаціями незалежно від форм власності; державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.  
Згідно       статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
В силу приписів п.1 ч.1   ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних       відомостей   до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно ч. 2 ст. 41 Конституції України, право власності набувається в порядку, визначеному законом.
Нормами ч. 9 ст. 18 ЗУ “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.
За приписами ч. 2       ст. 3 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього   Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
З матеріалів справи вбачається, що ВАТ “Тернопільський облрибкомбінат” не здійснило за собою реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке було передано йому органом приватизації, як вклад до статутного капіталу. А відтак, станом на дату прийняття спірного рішення право власності на належне товариству майно не було підтверджено у встановленому законом порядку.
Випадки припинення права власності передбачені ч. 1 ст.346 Цивільного кодексу України. Так, право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.
Жодних доказів на підтвердження наявності зазначених вище випадків припинення права власності позивача на гідроспоруди ставка №8, що знаходиться за адресою: смт. Залізці вул. Шевченка №1/8 Зборівського району Тернопільської області матеріали справи не містять.
Таким чином, Залозецька селищна рада набула право власності на гідроспоруди ставка №8 не дотримавшись вимоги закону.
Крім того, відповідно до ст.17 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” аукціон проводиться відповідним органом приватизації або уповноваженою ним особою. Уповноважена особа діє відповідно до угоди з органом приватизації. Протокол у триденний термін надсилається відповідному органу приватизації та затверджується ним. Разом з тим, всупереч зазначеній вище нормі, протокол аукціону №4 від 05.02.2013 затверджено Залозецьким селищним головою Фесик Л.І.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України).
Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України).
Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України. Одним із способів захисту є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмується правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі №48/340 (провадження №12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду України від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17 (провадження №12-234гс18).
Відповідно до наданої позивачем до позовної заяви інформаційної довідки “Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта” №209196343 від 16.05.2020, державним реєстратором зареєстровано 16.09.2014 право приватної власності за Вигилюком Петром Івановичем на об`єкт нерухомого майна – гідротехнічні споруди №8;опис об`єкта: гідротехнічні споруди ставка №8,  саме металічний водовипуск (позн.2) та земляна гребля довжиною 20,0 и (позн.3); адреса: Тернопільська обл., Зборівський, смт. Залізці, вулиця Шевченка,1/8; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 459798461226.
Підставою для державної реєстрації права власності послужило рішення суду по справі №599/311/13-ц2/599/110/2013 від 26.03.2013 Зборівського районного суду Тернопільської області; ухвала суду по справі №599/311/13-ц 2-во/599/108/2014, від 04.09.2014 Зборівського районного суду Тернопільської області.
Зокрема, рішенням від 26.03.2013 Зборівського районного суду Тернопільської області по справі №№599/311/13-ц2/599/110/2013 з врахуванням виправлення описки згідно ухвали суду по справі №599/311/13-ц 2-во/599/108/2014, від 04.09.2014 Зборівського районного суду Тернопільської області, визнано дійсним договір купівлі  гідротехнічних споруд ставка №8, зокрема, водовипуск (поз.2) із земляною греблею довжиною 20,0 м (поз.), що безпосередньо прилягає до водовипуску (поз.2) симетрично від його розташування по вул. Шевченка 1/8  в смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області, який укладений 05 лютого 2013 року між Залозецькою селищною радою та ОСОБА_1 та визнано за ОСОБА_1 право власності на дані гідротехнічні споруди ставка №8.
Відповідно до ч.1     ст.4 ГПК України     право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи   підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).
Згідно ст. 14 ГПК України   суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.
Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню, суд може прийняти рішення про задоволення позову.
Отже, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів,   право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право, а матеріалами справи підтверджено порушення прав позивача з боку відповідача-1 та відповідача-2.
Статтею 86 ГПК України    встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод     зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
У своєму відзиві на позов відповідач-4 просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а у випадку встановлення судом у даній справі факту порушення прав і інтересів позивача, - відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувавши строки позовної давності. При цьому відповідач-4 зазначив, що оспорюване позивачем рішення відповідача- 2 прийнято ще 12.11.2012, за відповідачем-4 право власності на гідротехнічні споруди ставка №8, яке позивач вважає власним майном, зареєстроване було 16.09.2014, а відтак, при умові підставності тверджень позивача про належність ПАТ “Тернопільський облрибкомбінат” спірного майна, проявивши розумну обачність, товариство не могло не дізнатися про порушення своїх прав з 12.11.2012 – в частині прийняття оспорюваного рішення відповідачем 1 та з 16.09.2014 – в частині реєстрації права власності на гідротехнічні споруди ставка №8 за відповідачем-4.
Так, відповідно до положень ст.ст.1,3,12,32 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” Державний реєстр прав є відкритим та доступним ресурсом, який містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.
Порядок та процедура отримання інформації з Державного реєстру прав визначена ст.ст.32-34 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, та передбачає відповідне звернення особи до державного реєстратора, фронт-офісу, нотаріуса чи до електронного порталу Міністерства юстиції України за зазначеними критеріями пошуку, сплати відповідного адміністративного збору та, як наслідок, отримання інформації про наявність чи відсутність зареєстрованих прав чи їх обтяжень на нерухоме майно.
Відомості з Державного реєстру прав є загальновідомими та загальнодоступними, такими, що дають змогу бути обізнаними з усіма рішеннями/діями, які вносяться в Державний реєстр прав.
Жодних перешкод в отриманні відповідних відомостей від Залозецької селищної ради (як це було зроблено позивачем 19.03.2020 року шляхом подання адвокатського запиту) та відомостей з Державного реєстру речових прав (як це було здійснено позивачем шляхом отримання долученої до позовної заяви інформаційної довідки) в позивача з 12.11.2012 та з 16.09.2014 очевидно не було, а всі ризики вчинення чи невчинення відповідної дії покладаються в даному випадку саме на позивача, який однозначно мав змогу бути обізнаним про наявність оспорюваного рішення відповідача-2, реєстрації за Залозецькою селищною радою права власності (та подальший продаж) на майно, яке позивач вважає своїм, проте своїм правом не скористався, внаслідок чого пропустив строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог.
Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Позивач в своїй відповіді на відзив зазначає про те, що не погоджується  з доводами відповідача-4, що достатньою підставою для застосування наслідків спливу строків позовної давності  є те, що Рішення №223 прийнято 12.11.2012, а право власності Вигилюка П.І. на гідротехнічні споруди ставка №8 зареєстровано 16.09.2014. Зазначає про те, що матеріали справи не містять жодних доказів повідомлення позивача про прийняття Рішення №223. Позивач, як законний власник, обізнаний із змістом ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не міг навіть припускати, що належне йому майно може перейти у комунальну власність за відсутності будь-яких правових підстав та без вираження його волі на такий перехід. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. При цьому, у Свідоцтві від 20.12.2012 та в рішенні №223 мова йде про гідротехнічні споруди, яким вже присвоєно адресу, а позивач, як власник майна, не звертався до Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області чи її виконавчого комітету для присвоєння такої адреси. Не може слугувати підставою для висновку про пропуск строку позовної давності і те, що право власності ОСОБА_1 на гідротехнічні споруди ставка №8 зареєстровано 16.09.2014 і відомості Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно є загальновідомими та загальнодоступними. До такого висновку спонукає те, що право власності позивача виникло в період, коли право власності на гідротехнічні споруди не підлягало державній реєстрації відповідно до вимог ст.3 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” та положень Інструкції №121. Оскільки державна реєстрація права власності на гідротехнічні споруди ставка не була проведена, то позивачу і не могло бути відомо про те, що в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчиняються будь-які дії щодо цього майна. Також важливе значення має і те, що оформленню права комунальної власності на спірне майно передували дії органу місцевого самоврядування, спрямовані на присвоєння адреси об`єкту без відома позивача,тобто характеристик об`єкта нерухомого майна змінено без відома його власника саме з метою створення умов, при яких він не мав можливостей для отримання інформації про такі протиправні дії.
Відповідно до статей     256,     257 Цивільного кодексу України     позовна давність     - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною першою   статті 261 Цивільного кодексу України       передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно ч. 3   ст. 267 Цивільного кодексу України   позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
В ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України   передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі,   є підставою для відмови у позові.
Пунктом 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод       передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність -   це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому     минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№22083/93, 22095/93 у справі “Стаббінг та інші проти Сполученого Королівства”; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ “Нафтова компанія “Юкос” проти Росії”).
Визначення початку відліку позовної давності міститься у     статті 261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Положеннями   статті 268 Цивільного кодексу України   (у редакції до внесення змін       Законом від 20.12.2011 №4176-VI) передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема за змістом пункту 4 частини 1   статті 268 Цивільного кодексу України   на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.
Законом від 20.12.2011 №4176-VI   зазначений пункту 4 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України    виключено. Таким чином, в перелік вимог, на які позовна давність не поширюється, не включено вимоги про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування. Також не включено і інші вимоги, заявлені позивачем.
А отже, на заявлені вимоги позивача поширюється загальна позовна давність.
З матеріалів справи вбачається, що спірне рішення виконавчого комітету Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області №223 прийнято 12.11.2012. 
20.12.2012 на підставі рішення №223 Залозецькій селищній раді Тернопільської області видано свідоцтво про право власності.
05.02.2013 відбувся аукціон з продажу комунального майна, об`єктом якого був лот №4, до складу якого увійшли гідротехнічні споруди ставка №8, що знаходиться за адресою вул.Шевченка,1/8, смт.Залізці Зборівського р-ну Тернопільської області. Переможцем аукціону став ОСОБА_1 . Право власності ОСОБА_1 на гідротехнічні споруди ставка №8 зареєстровано 16.09.2014.
Ухвалою суду першої інстанції від 18.01.2021 було зобов`язано учасників справи, в т.числі відповідача-4: ОСОБА_1 подати суду докази публікації оголошення про проведення оспорюваного аукціону з продажу гідротехнічних споруд – ставка №8, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .  На виконання вимог суду представником позивача до клопотання № без номера від 23.12.2020 (вх.№824 від 01.02.21) додано витяг з публікації в засобі масової інформації – Газеті “Моя Газета” за 14.01.2013 року №1(397). Дана публікація стосується оголошення Тернопільської філії Товарної біржі “Універсальна земельна товарна біржа” “Придніпровська” про організацію та проведення прилюдних торгів з продажу майна, що знаходиться на балансі Залозецької селищної ради – Лот №4.Гідротехнічні споруди ставка №8 – (частина земляної греблі –довжиною 20,0 м), водовипуск (поз.1), що знаходиться за адресою: вул. Шевченка,1/8, смт. Залізці, Зборівського району, Тернопільської області.
          Отже, в силу ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позивач як власник нерухомого майна міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ще 14.01.2013 (коли була зроблена публікація в газеті). Тобто, позивач мав об`єктивну можливість знати про факт порушення його прав.
Однак, представником позивача лише 20.03.2020 було  направлено до Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області адвокатський запит з приводу надання відповідної інформації.
Наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, матеріалами справи не  підтверджено.
Аргументи відповідача-4 щодо пропуску строку позовної давності залишились неспростованими позивачем під час розгляду справи в судах обох інстанцій.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта   статті 267 ЦК України).
Частиною п`ятою   статті 267 ЦК України   передбачено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
За змістом наведених норм, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення   статті 267 ЦК України   та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму   ЦК України).
Водночас позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно за приписом частини п`ятої   статті 267 ЦК України   отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Це також випливає із загального правила, встановленого   статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права   (правова позиція Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладена у постанові від 11.02.2020 у справі №            10/5026/995/2012 з посиланням на позицію   Великої Палати Верховного Суду у постановах від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18) та від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 (провадження № 12-97гс19).
Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, окрема, в постанові від 18.01.2021 по справі №29/5005/6325/2011.
При наявності порушеного права позивача як власника майна, позивач пропустив строки позовної давності для звернення до суду з даним позовом. А тому, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що слід відмовити в позові за спливом позовної давності.
За таких обставин справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в задоволенні позову слід відмовити у звязку із спливом позовної давності.
Твердження апелянтів про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права апеляційний суд відхиляє за безпідставністю.
З огляду на викладене, колегія Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.02.2021 по справі №921/385/20 винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України Західний апеляційний господарський суд 

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.02.2021 року у справі №921/385/20  залишити без змін. 
Апеляційні скарги ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат” та ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанова набуває чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена сторонами в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                                   О.Л. Мирутенко   

Судді:                                                                                                Н.А. Галушко   

                                                                                                                                Г.В. Орищин

“Повний текст постанови виготовлено 29.07.2021”