ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" липня 2021 р.           Справа№ 910/1551/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пашкіної С.А.
суддів:            Сітайло Л.Г. 
          Буравльова  С.І. 

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.
представників сторін:
від позивача -  Накоп`юк Я.В. адвокат
від відповідача - Тригуб О.О. ( довір. від 09.06.21)
розглянувши апеляційну скаргу           Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Виробничого структурного підрозділу "Тернопільська дирекція залізничних перевезень"
на рішення           Господарського суду міста Києва від 22.04.2021
у справі           № 910/1551/21 (суддя Андреїшин І.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕП ТРАНС"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 66    988, 68грн
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі №910/1551/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕП ТРАНС" грошові кошти у розмірі 66 988грн 68 коп. та судовий збір у розмірі 2 270  грн 00 коп.
Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:
- враховуючи те, що у відповідача були відсутні підстави  для нарахування позивачу плати за зберігання вантажу та стягнення 58  172, 16грн відповідного збору, грошові кошти у вказаній сумі було набуто відповідачем без достатньої правової підстави.
Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021  та ухвалити нове рішення, яким відмовити  у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:
-  помилковим є висновком господарського суду міста Києва про те, що у відповідача були відсутні підстави для нарахування збору за зберігання вантажу під час  накопичення маршрутного поїзда РРМП, оскільки п.3.2 договору про надання послуг не передбачено обов`язку сплачувати вказаний збір. При цьому судом залишено поза увагою ту обставину, що такий обов`язок визначений п.2.1.7 зазначеного договору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., судді Сітайло Л.Г., Буравльова С.І. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Виробничого структурного підрозділу "Тернопільська дирекція залізничних перевезень" на рішення Господарського суду міста Києва  від 22.04.2021, розгляд справи №910/1551/21 призначено на 23.06.2021.
Від позивача  (09.06.2021) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач  зазначає про те, що:
- жодний з елементів, який включається у розмір плати за надані послуги за договорами Перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів в редакції №1 та №2, не передбачає збору за зберігання саме під час накопичення маршрутного поїзду РРМП; такого збору не передбачено і положеннями основного договору, на який посилається відповідач.
У зв`язку з перебуванням суддів Сітайло Л.Г., Буравльова С.І. у відпустках з 18.06.2021 по 25.06.2021, розгляд справи № 910/1551/21, яка призначена на 23.06.2021- не відбувся.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., суддів Сітайло Л.Г., Буравльова С.І. призначено справу № 910/1551/21  до розгляду на 08.07.2021.
Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судовою колегією встановлено.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Укладені між сторонами Договір №07036/ПЗ-2018 від 06.02.2018, Договір РРМП є договорами про перевезення вантажу, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 64 Цивільного кодексу України.
Вказані договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 ГК України, статей 11, 202, ЦК України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України    є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Статтею 908 ЦК України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Закон України "Про залізничний транспорт" визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності залізничного транспорту загального користування, його роль в економіці і соціальній сфері України, регламентує його відносини з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, іншими видами транспорту, пасажирами, відправниками та одержувачами вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти з урахуванням специфіки функціонування цього виду транспорту як єдиного виробничо-технологічного комплексу.
Статтею 1 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що залізниця - відокремлений підрозділ акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування (далі - АТ "Укрзалізниця"), утвореного відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", який здійснює перевезення пасажирів та вантажів у визначеному регіоні залізничної мережі.
Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначається Статутом залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6.04.1998 № 457 (далі - Статут).
Відповідно до п. 2 Статуту, Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (п. 3 Статуту).
Згідно з п. 22 Статуту, за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.
Відповідно до п. 6 Статуту, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Пунктом 63 Статуту встановлено, що перевезення вантажів на особливих умовах здійснюються за окремими договорами. При цьому сторони вправі передбачати у договорах додаткову відповідальність за виконання зобов`язань щодо перевезень вантажів.
Як вбачається із матеріалів справи, на підставі поданої позивачем заявки щодо відправлення маршрутного поїзду, відповідачем відповідно до розпорядження №ЦД-14/1064 від 04.11.2019 було розроблено та затверджено розклад руху маршрутних поїздів, з датою відправлення 10.11.2019 по маршруту Рогатин-Одеса-Порт, Ходорів (Рогатин).
Пунктом 3 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, визначено, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акту. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.
Відповідно до п.8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.
Матеріалами справи підтверджується, що представниками станції  Рогатин Львівської залізниці були складені акти загальної форми №752 від 08.11.2019 щодо виставлення 6 вагонів 08.11.2019 о 04год.05хв., №754 від 08.11.2019 щодо виставлення 6 вагонів 08.11.2019 о 04 год.15хв., №756 від 08.11.2019 щодо виставлення 6 вагонів 08.11.2019 о 12год.50хв., №758 від 08.11.2019 щодо виставлення 6 вагонів 08.11.2019 о 13год.05хв., №760 від 09.11.2019 щодо виставлення 6 вагонів 09.11.2019 о 01год.20хв., №762 від 09.11.2019 щодо виставлення 6 вагонів 09.11.2019 о 01год.40хв., №764 від 09.11.2019 щодо виставлення 6 вагонів 09.11.2019 о 10год.10хв., які без заперечень та зауважень були підписані уповноваженим представником позивача (Бібою А.С.). 
З наданих доказів також вбачається, що враховуючи відсутність власної під`їзної колії по станції Рогатин ТОВ "СТЕП ТРАНС" здійснювало навантаження зернових на під`їзній колії ПП "Агрофірма Дзвони" згідно укладеної Письмової угоди №033. 
Вказаною Письмовою угодою ТОВ "СТЕП ТРАНС" зобов`язалось виконувати умови договору про подачу та забирання вагонів, укладеного між залізницею та користувачем, та проводити оплату за подачу, забирання, маневрову роботу, користування вагонами та інших. Крім того, ТОВ "СТЕП ТРАНС" здійснювало також навантаження на місцях незагального користування, колії №5 станції Рогатин на підставі поданої ним заявки.
Пунктом 11 вищевказаного договору визначено, що максимальна переробна спроможність вантажних пунктів: по навантаженню зернових вантажів - 3 ваг., час - 45 хвилин, максимальна спроможність - 30 вагонів, інших вантажів - 1 ваг., час - згідно Правил перевезення вантажів. 
За доводами відповідача, в період очікування оформлення перевізного документу маршрутом здійснювалось зберігання вантажу у вагонах на колії загального користування у зв`язку з чим відповідачем було нарахований збір за зберігання вантажу та списано кошти з особового рахунку позивача. 
Проте, доводи відповідача про правомірність нарахування ним у спірному випадку збору за зберігання вантажу обґрунтовано  відхилено судом як безпідставні, з огляду на наступне.
Між позивачем та відповідачем шляхом приєднання (акцепту) укладено Договір про перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів (Договір РРМП).
Враховуючи характер укладеного між сторонами Договору про перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів, сторонами погоджено специфічні умови перевезення вантажів, які є визначальними щодо порядку надання відповідних послуг та особливостей їх оплати.
В п. 4.3. Договору РРМП в редакції №1 чітко та вичерпно передбачено, що у випадку накопичення маршрутного поїзда Замовником до моменту оформлення перевізного документа сплачується:
- Плата за вільним тарифом "Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу згідно з укладеними договорами" відповідно до додатку 1 до Основного договору;
- Плата за користування вагоном, що перебуває у безпосередньому розпорядженні вантажовласника, яка розраховується згідно формули, наведеної в п. 3.2.1. Основного Договору.
Також, у п. 4.2. Договору РРМП в редакції № 2, на який посилається відповідач, чітко та вичерпно передбачено, що у випадку накопичення маршрутного поїзда Замовником до моменту оформлення перевізного документа сплачується:
- Плата за вільним тарифом "Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу згідно з укладеними договорами" відповідно до додатку 1 до Основного договору;
- Плата за користування вагоном, що перебуває у безпосередньому розпорядженні вантажовласника, яка розраховується згідно формули, наведеної в п. 3.2.1. Основного Договору.
При цьому, жодний із елементів, який включається у розмір плати за наданні послуги за Договорами РРМП в редакції № 1 та в редакції № 2, не передбачає збору за зберігання саме під час накопичення маршрутного поїзду за РРМП.
Такого збору не передбачено і положеннями Основного договору, на який посилається відповідач.
Так, вартість послуг та порядок визначення розміру плати передбачені Розділом 3 Основного договору.
При цьому, посилання відповідача на п. 3.1. Основного договору є безпідставним, оскільки вказаний пункт стосується перевезення "у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав", натомість в даному випадку перевезення здійснювалося у вагонах перевізника, що підтверджується відомістю вагонів до залізничної накладної № 6658334, а тому при визначенні плати за надані послуги підлягає застосуванню п. 3.2. Основного договору, згідно якого плата за перевезення вантажу складається з:
- плати за перевезення навантаженого вагону Перевізника;
- компенсації витрат на перевезення у порожньому стані вагону Перевізника;
- плати за використання вагону Перевізника у вантажному та порожньому рейсах.
Саме тому у відповідача були відсутні підстави для нарахування збору за зберігання вантажу під час накопичення маршрутного поїзда за РРМП. 
Безпідставним є застосування до спірних правовідносин сторін пункту 9 Правил зберігання вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (із змінами та доповненнями) та п. 2.3 розділу III Збірника тарифів, на приписи яких посилався відповідач та у яких передбачено, що у разі якщо вантаж для відправлення завозиться частинами і в день завезення першої частини не був завезений повністю, то збір за зберігання нараховується в розмірі 2,5грн за добу з однієї тонни кожної ввезеної частини вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. 
З огляду на наведене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач у спірному випадку безпідставно нарахував позивачу плату за зберігання вантажу та стягнув з позивача збір у розмірі 66 988, 68 грн.
Крім того, 20.11.2019 АТ "Укрзалізниця" видано роз`яснення № Ц-2/58/405-19 щодо надання послуг з організації перевезень вантажів та порожніх вагонів за узгодженим розкладом руху вантажного поїзда (РРМП), згідно п. 3.5 яких зазначено, що збір за зберігання вантажів та маневрова робота під час накопичення маршрутного поїзда не нараховується.  
Такі роз`яснення видані після прийняття станцією Рогатин вантажу до перевезення по накладній №36658334, однак останні в будь-якому разі не змінюють спірні правовідносини. Натомість, такі роз`яснення АТ "Укрзалізниця" пояснюють порядок реалізації правовідносин сторін під час накопичення маршрутного поїзда, під час якого збір за зберігання вантажів не нараховується. 
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення з останнього 66 988,68грн безпідставно набутих коштів. Разом з цим, позовна заява не містить посилань на ст. 1212 ЦК України.
Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.
При цьому, якщо сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.
Аналогічна правова позиція викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Приписами наведеної статті встановлено: особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 ЦК України). Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України). Положення цієї глави застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (п. 4 ч. 3 ст. 1212 ЦК України).
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. 
Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає підстави дійти для висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Враховуючи те, що у відповідача були відсутні підстави для нарахування позивачу плати за зберігання вантажу та стягнення з позивача 66988,68грн відповідного збору, грошові кошти у вищевказаній сумі було набуто відповідачем без достатньої правової підстави.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідно до обставин даної справи між сторонами існують правовідносини на підставі основного договору та договору РРМП, однак кошти у сумі 66988,68грн стягнуто відповідачем не на виконання цих договорів, тобто, перерахування відбулось без правових підстав, а отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 66 988,68грн як безпідставно набутих коштів (ст. 1212 ЦК України) є обґрунтованими.
Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021  не підлягає скасуванню. 
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний  апеляційний господарський суд,
                                                  ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну  скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Виробничого структурного підрозділу "Тернопільська дирекція залізничних перевезень" залишити без задоволення.
       2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі  №910/1551/21 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/1551/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена  до Верховного Суду відповідно до ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.07.2021

Головуючий суддя                                                            С.А. Пашкіна 

Судді                                                                                Л.Г. Сітайло

                                                                                С.І. Буравльов