УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/3040/20 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В. 
Категорія 44 Доповідач Микитюк О. Ю. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

  головуючого         Микитюк О. Ю.                 суддів Григорусь Н.Й. 
Галацевич О.М. 
при секретарі Бірюченко Д.А. 

розглянувши у письмовому проваджені в місті Житомирі справу №286/3040/20
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завланої джерелом підвищеної небезпеки
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 31 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кулініча Я.В. у м.Овруч,
                                        
встановив:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом про стягнення з  ОСОБА_2  83658,21грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 500000грн. на відшкодування моральної шкоди та  грошової компенсації в розмірі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати внаслідок каліцтва, щомісячно. В обґрунтування позову зазначив, що 13.05.2014 в результаті дорожньо-транспортної пригоди він, як пасажир автомобіля Пежо Експерт номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, йому встановлена перша група інвалідності він зазнав і продовжує зазнавати фізичних і моральних страждань, витрачав кошти на лікування.
Рішенням Овруцького районного суду  Житомирської області від 31 травня  2021 позов задоволено частково. Стягнуто з   ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 200000грн. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди і ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 83796грн.91коп. на відшкодування матеріальної шкоди та стягувати довічно грошову компенсацію у розмірі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати внаслідок каліцтва. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що під час дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, довгий час перебував на лікуванні, на яке його мати брала позику, кредит у банку, придбавалися медикаменти. Понесені матеріальні витрати повинен компенсувати ОСОБА_2 , який визнаний винним у кримінальному провадженні. В зв`язку з завданням ушкоджень здоров`ю, що призвело до повної втрати працездатності, інвалідності, потреби стороннього догляду вважає, що має право на грошову компенсацію у розмірі не нижче встановленого розміру мінімальної заробітної плати щомісяця довічно.
Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що   13.05.2014 близько 21 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Пежо Експерт» р/н НОМЕР_2 рухаючись ним в межах 24 км +510 м а/д Ігнатпіль –Усово від с. Липники, поблизу с. Малахівка Лугинського району Житомирської області, виїхав за межі дороги в лівий кювет, де наїхав на дерево. Внаслідок ДТП, водій ОСОБА_2 та пасажири його автомобіля ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. 
14.05.2014 відомості про вказану ДТП були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014060200000085 з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.286 КК України. 
Постановою старшого слідчого СВ Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від 26.06.2020 кримінальне провадження №12014060200000085,  внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.05.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за фактом дорожньо-транспортної пригоди,  закрито за відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу злочину.  
Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав численні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких за критерієм небезпеки для життя в момент їх спричинення, що підтверджено висновком експерта № 487 від 02.10.2014 у кримінальній справі. В період з 15.05.2014 по 04.07.2014 він знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні  обласної клінічної лікарні ім.О.Ф.Гербачевского Житомирської обласної ради.   
Внаслідок ДТП 06.07.2016 ОСОБА_1 встановлено першу групу інвалідності, він потребує постійного стороннього догляду і нездатний до самообслуговування  (а.с.5, 60).
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини, і обґрунтовано задовольнив частково вимогу про відшкодування моральної шкоди. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. 
Всупереч власного висновку суд відмовив в решті позовних вимог, крім часткового відшкодування моральної школи з тих підстав, що шкода заподіяна внаслідок непереборної сили. 
Як передбачено ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Непереборна сила – це подія надзвичайна, зовнішня по відношенню до діяльності заподіювача шкоди, об`єктивно невідворотна за даних умов не тільки для заподіювача шкоди, але й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди.
Обов`язок доведення наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Відповідач не надав належних та допустимих доказів наявності непереборної сили, а тому повинен нести цивільно-правову відповідальність на підставі ч.2 ст.1187 ЦК України.
Як вбачається з наданих позивачем письмових доказів, він у 2014-2020 роках витратив на придбання лікарських препаратів та медичних засобів, проїзних квитків до м.Одеса, де він пройшов обстеження в спеціалізованій клініці, 83658,21грн. (а.с.9-59).
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Таке відшкодування здійснюється щомісячними платежами (ч.1 ст.1202 ЦК України). Розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках, з урахуванням втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності (ч.1 ст.1197 ЦК України).
За таких обставин рішення в оскаржуваній частині належить скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 83658,21грн. на відшкодування матеріальної шкоди, стягнення, починаючи з 06 вересня 2021 року втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва заробітку (доходу) в розмірі мінімальної заробітної плати, стягнення за період з 13.05.2014 (дня завдання каліцтва)  по 05.09.2021 втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва заробітку (доходу) в розмірі 281841грн.
Заява ОСОБА_2 про застосування позовної давності не може бути взята до уваги, оскільки відповідно до положень ст.268 ЦК України, позовна давність на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я не поширюється.
В частині відшкодування моральної шкоди рішення не оскаржується і не є предметом апеляційного розгляду.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 31 травня 2021 року в частині відмови у позові про відшкодування матеріальної шкоди та  втраченого внаслідок каліцтва заробітку. Ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 83658,21грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 281841грн. втраченого доходу внаслідок каліцтва за період з 13.05.2014 по 05.09.2021.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , починаючи з 06.09.2021 втрачений внаслідок каліцтва заробіток (дохід) в розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно у розмірі, визначеному Законом України про державний бюджет на відповідний рік. 
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуюча:                                Судді: