Справа № 442/653/20                                Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С. 
Провадження № 22-ц/811/3662/20                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Симець В.І. 
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представника ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» - Поронюка І.Б., ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2020 року, - 

ВСТАНОВИВ:

у січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 08 жовтня 2019 року відповідно до наказу № 3-69 від 07 жовтня 2019 року «Про попередження про заплановане звільнення у зв`язку зі скороченням штату» її було попереджено про наступне звільнення з посади фахівця відділу обліку робочого часу згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України, яке мало б відбутися 30 грудня 2019 року, та запропоновано переведення на вільні посади: монтера кабельного виробництва та оператора верстатів з програмним керуванням. Наказом № 1120ав/тр від 30 грудня 2019 року «Про припинення трудового договору ОСОБА_1 » її звільнено з посади фахівця відділу обліку робочого часу у зв`язку із скороченням штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Стверджує, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам, у сім`ї яких немає інших працівників із самостійним заробітком, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Зазначає, що має вищу освіту, отримала диплом з відзнакою, її безперервний трудовий стаж на день звільнення становив 34 роки 5 місяців, а в ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» понад 15 років, з яких 11 років 11 місяців і 9 днів на посаді фахівця відділу обліку робочого часу, де працювала до дня звільнення. За час роботи у ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» у неї не було жодних стягнень та зауважень до роботи, а навпаки постійно отримувала премії. Звертає увагу, що їй відомо про те, що у відділі обліку робочого часу після скорочення залишилися працювати працівники, які мають менший стаж роботи та нижчий кваліфікаційний рівень, зокрема, посада фахівця обліку робочого часу згідно інструкції вимагає вищу освіту, однак освіта у трьох працівників, які залишилися працювати після скорочення є середньо-спеціальною, відтак, на її думку, має переважне право на залишення на роботі. Стверджує, що від запропонованих посад відмовилася, оскільки на запропонованих посадах роботу необхідно виконувати цілу зміну виключно стоячи на ногах, а у неї верикозна хвороба обох нижніх кінцівок і їй протипоказана важка фізична робота, а посада економіста, яка була їй запропонована, вимагає відповідно до посадової інструкції знання англійської або німецької мови на високому рівні, якими вона не володіє. Вважає, що одночасно з поновленням на роботі повинно бути вирішене питання про виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують дню звільнення, який визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на середнє число робочих днів у розрахунковому періоді.
З наведених підстав, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:
-визнати незаконним та скасувати наказ № 1120ав/тр від 30 грудня 2019 року «Про припинення трудового договору ОСОБА_1 »;
-поновити її на роботі в ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» на раніше займаній посаді – фахівця відділу робочого часу;
-стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.12.2019 року по 11.06.2020 року в розмірі 73263,90 грн.;
-стягнути з відповідача витрати на оплату послуг адвоката в сумі 9248,80 грн та витрати на поштові відправлення для відповідача в сумі 69 грн. 
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт стверджує, що покликання відповідача на те, що вона в порівнянні з іншими працівниками відділу обліку робочого часу отримала найбільшу кількість зауважень за 2019 рік, а саме 4 зауваження, не можуть братися судом до уваги, оскільки така форма відповідальності, як зауваження, трудовим законодавством не передбачена, а належних та допустимих доказів застосування до неї дисциплінарних стягнень, оформлення яких відбувається наказом керівника, відповідачем не подано. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази проведення оцінювання працівників, відсутній внутрішній нормативний акт, який встановлює систему оцінювання працівників та процедуру його проведення, відтак суд першої інстанції помилково взяв до уваги доводи відповідача про найменшу кількість отриманих нею балів за результатами оцінювання працівників. Вважає, що відсутність недоліків в її роботі підтверджується щомісячним преміюванням роботодавця за сумлінну роботу, що ним не заперечується. Просить врахувати те, що одним із способів виявлення невідповідності працівника займаній посаді чи виконуваній роботі, є проведення атестації, за результатами якої атестаційна комісія приймає рішення про відповідність або невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі. Атестаційна комісія формується з висококваліфікованих фахівців та представника виборного органу первинної профспілкової організації, а атестація працівника проводиться виключно в його присутності, відтак оцінювання проведене відповідачем одноособово не відповідає вимогам законодавства та є суб`єктивним, без належного врахування кваліфікації усіх працівників, які підлягали скороченню. На думку апелянта, в основу її звільнення покладено оціночне судження начальника відділу щодо неї, яке не може братися до уваги при визначенні її кваліфікаційного рівня. Наголошує, що судом не враховано її переважне право на залишення на займаній посаді, наявність у неї вищої економічної освіти, вищого кваліфікаційного рівня та більшого досвіду роботи ніж в інших працівників на аналогічній посаді. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представників «ТзОВ«Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» Пороноюка А.Я., ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1- 4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.( ч. 1 ст. 89 ЦПК України). 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 була звільнена, з підстав, передбачених трудовим законодавством, з дотриманням процедури звільнення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, а відтак дійшов висновку про законність звільнення позивачки та відсутність підстав для поновлення її на роботі. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Згідно зі статтею 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав, а тому поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи не з підстав, передбачених законом чи договором або за відсутності підстав для звільнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Господарського кодексу України, підприємство є самостійним суб`єктом господарювання, створеним компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торгівельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.
Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис (ч. 3 ст. 64 ГК України).
В матеріалах справи наявне техніко-економічне обґрунтування скорочення посад і штату працівників від 23.08.2019, в якому зазначено, що наприкінці 2018 року корпорація «Леоні» зазнала потужної управлінської та фінансової кризи, відбулися зміни в організації виробництва і праці, що відобразилися в недосягненні запланованого рівня фінансових показників. Індикатором цього було колосальне падіння вартості акцій (з 64 євро за акцію станом на початок 2018 року до 10 євро на кінець серпня 2019 року). Для виходу з цієї кризи виникла необхідність зменшення та оптимізації операційних та інших витрат підприємства, перегляду організаційних структур заводів, що належать АТ „Леоні”, адаптації штатного розпису до рівня замовлень (нормо-годин), дійшли до висновку про скорочення штату працівників, зокрема, у відділі персоналу HR – фахівець відділу обліку робочого часу – 3 штатні одиниці.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Розірвання власником або уповноваженим ним органом трудового договору з працівником відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачає дотримання певних гарантій для працівника.
Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним – при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, – протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» від 15.12.2004 «Про прийняття на роботу, переведення» № 537/к ОСОБА_1 прийнято на роботу з випробувальним терміном 1 місяць, з оплатою праці згідно трудового договору, монтером кабельного виробництва за строковим договором з 15.12.2004 по 15.12.2005.
Відповідно до наказу ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» від 21.01.2008 «Про переведення, зміну в оплаті праці» № 336/о ОСОБА_1 – монтера кабельного виробництва, переведено фахівцем відділу обліку робочого часу на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_4 з оплатою праці: основна винагорода: 1 000 грн/міс, премія за присутність – 90 грн, премія системи винагороди LPS plus.
Згідно з наказом ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» від 30.12.2019 «Про припинення трудового договору ОСОБА_1 » № 1120-ав/тр звільнено ОСОБА_1 – фахівця відділу обліку робочого часу 30.12.2019 у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України; підстава: наказ № 3-65 від 27.09.2019, повідомлення про заплановане вивільнення від 08.10.2019.
Відповідно до наказу ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» від 27.09.2019 «Про внесення змін до штатного розпису» № 3-65 виведено з 30.12.2019 зі штатного розпису Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ, зокрема, у відділі персоналу HR – фахівець відділу обліку робочого часу – 3 штатні одиниці.
Наказом ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» від 27.09.2019 «Про створення комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення» № 3-66 створено комісію, на яку покладено обов`язок визначити осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, і подати протокол не пізніше 11.10.2019; зобов`язано відділ персоналу підготувати порівняльну таблицю для роботи комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, і подати на розгляд комісії не пізніше 10.10.2019.
Відповідно до наказу керівника відділу персоналу ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» Л. Герилів від 07.10.2019 «Про попередження про заплановане звільнення у зв`язку зі скороченням штату» відділу персоналу наказано підготувати письмові повідомлення працівникам про наступне вивільнення з пропозицією про переведення на вакантні посади, зокрема, п. 1.1.25. ОСОБА_1 – фахівцю відділу обліку робочого часу.
08.10.2020 ОСОБА_1 повідомлено про заплановане звільнення з посади фахівця відділу обліку робочого часу згідно пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 30.12.2019, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. 
Вважаючи оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим, апелянт покликається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги обґрунтування нею позовних вимог, згідно з якими підставами незаконного звільнення позивач зазначає те, що вона мала переважне право на залишення на роботі, оскільки інші працівники мають менший досвід роботи, нижчий рівень кваліфікації, а кваліфікаційний рівень підтверджується виключно дипломом про закінчення відповідного учбового закладу, де їй присвоєно кваліфікацію економіста за спеціальністю бухгалтерський облік і аналіз господарської діяльності, а у посадовій інструкції фахівця обліку робочого часу вимогою до працівника є наявність вищої освіти, кваліфікація – економіст, облік та аудит, і оскільки серед усіх працівників, які залишились на вказаній посаді, лише у неї є вища освіта, кваліфікація – економіст, облік та аудит, та вища освіта у ОСОБА_5 , а відтак у інших працівників освітній рівень та кваліфікація, відповідно, є нижчими та не відповідають посадовій інструкції.
Вважаючи звільнення ОСОБА_1 законним, проведеним з дотриманням процедури звільнення, суд першої інстанції взяв до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 07.11.2011 (справа № 6-45цс11), з якої вбачається, що поняття кваліфікації включає не лише освітній рівень працівника та стаж його роботи, а і здатність виконувати особливі доручення. Отже, при визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо, які за висновками Верховного Суду України, також є складовими кваліфікації.
Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.
До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 22.05.2019 у справі № 753/3889/17.
Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 27.01.2020 по справі № 654/941/17 якщо роботодавець, на момент призначення особи знав про кваліфікаційні вимоги, що є обов`язковими для виконання цієї роботи і те, що особа займаній посаді не відповідає через відсутність спеціальної освіти, однак свідомо її призначив, то сам по собі факт відсутності документа про освіту не може бути у подальшому підставою для звільнення працівника за цим пунктом. Виявленою невідповідністю у такому разі може бути неякісне виконання робіт; неналежне виконання трудових обов`язків через недостатню кваліфікацію.
Згідно з посадовою інструкцією фахівця відділу обліку робочого часу на дану посаду може претендувати особа з наступними кваліфікаційними вимогами: вища економічна освіта за спеціальністю облік та аудит (бакалавр або магістр), досвід роботи від 6 місяців.
На виконання наказу ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» від 27.09.2019 «Про створення комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення» № 3-66 начальником адміністративного відділу персоналу ОСОБА_6 , начальником відділу обліку робочого часу ОСОБА_7 , головним бухгалтером ОСОБА_8 складено порівняльну таблицю щодо врахування переважного права для залишення на роботі, у якій зазначено повну інформацію щодо всіх працівників відділу обліку робочого часу, а саме, щодо освіти, продуктивності та кваліфікації, стаж роботи на підприємстві та стаж роботи на посаді, бали за результатами оцінювання.
Як встановлено судом з пояснень представників відповідача, при вирішенні питання про звільнення з посади ОСОБА_1 , керівництвом враховано також те, що між ОСОБА_1 та керівниками змін виникали конфлікти, які були предметом обговорення, за результатами яких ОСОБА_1 робились зауваження щодо ділового спілкування з керівниками змін, що в сукупності характеризує професійну діяльність ОСОБА_1 , ставлення до роботи, що є складовою кваліфікації працівника. 
Судом першої інстанції при вирішенні спору взято до уваги Положення про оплату праці, зі змісту якого вбачається, що заробітна плата складається з основної та додаткової частин. Додаткова частина заробітної плати має такі складові: доплата за виконання функцій них обов`язків, доплата згідно законодавства України, командні премії, премія за якість, премія «ОЕЕ», премія за досягнення цілей на квартальній основі, премія за досягнення цілей на місячній основі; індивідуальні премії: премії за присутність, компонент оцінювання; інші заохочувальні та компенсаційні витрати. Також наявна таблиця оцінювання із зазначенням кількості балів, які відповідають значенню премії, зокрема, 55-59 балів – 8,2% премії.
Зі службової записки про виплату премії оцінювання від 16.07.2019 вбачається, що керівник відділу ОСОБА_8 згідно Положення про оплату праці та за результатами виконаної роботи просить виплатити премію оцінювання працівникам відповідно до отриманих балів: ОСОБА_9 (59 балів) – 8,2%, ОСОБА_10 (66 балів) – 10,0%; ОСОБА_11 (56 балів) – 8,2%; ОСОБА_12 (70 балів) – 10,9%; ОСОБА_13 (69 балів) – 10,0%; ОСОБА_14 (68 балів) – 10,0%; ОСОБА_15 (68 балів) – 10,0%; ОСОБА_16 (58 балів) – 8,2%; ОСОБА_17 (81 балів) – 12,7%; ОСОБА_18 (66) –10,0%. Згідно з роздруківки про структуру та розмір заробітної плати у липні 2019 року вбачається, що у ОСОБА_1 за результатами оцінювання нарахована премія у розмірі 0,082.
Тобто, за результатами оцінювання ОСОБА_1 отримала найменшу кількість балів, що свідчить про рівень її кваліфікації і продуктивності праці, що було враховано при звільненні позивачки. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважене право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації частина 2 цієї статті визначає підстави для надання переваг в залишенні на роботі, то ТзОВ «Леоні Ваернінг Системс УА ГмбХ», звільняючи з посади фахівця обліку робочого часу ОСОБА_1 , дало оцінку кваліфікації та продуктивності праці всім працівникам, які займають посаду фахівця обліку робочого часу та дійшло висновку, що ОСОБА_1 з цих підстав немає переважного права на залишення на роботі, надавши переваги іншим працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. 
За вищенаведеного, вірними та обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що передбачені ч. 2 ст. 42 КЗпП України переваги в залишенні на роботі не можуть братися до уваги. 
А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано покликання позивачки про наявність у неї переваг в залишенні на роботі, передбачені ч.2 ст. 42 КЗпП України, а саме, наявність у неї вищої освіти, більш тривалий стаж роботи на підприємств, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що даний критерій враховується при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації працівників. 
Суд першої інстанції вважав доведеним наявність зміни в організації виробництва і праці ТзОВ «Леоні Ваернінг Системс УА ГмбХ» зі скороченням штату працівників, при цьому позивача було завчасно, за 2 місяці попереджено про майбутнє звільнення, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. 
Щодо покликання позивача на ті обставини, що відповідачем 27.09.2019 було прийнято наказ № 3-66 «Про створення комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення», та те, що відповідачем не було видано жодного наказу, що повноваження комісії у кількості 16 чоловік передати керівнику відділу обліку робочого часу – ОСОБА_19 для встановлення працівників, які мають переважне право на залишенні на роботі, суд першої інстанції зазначив, що такі доводи позивачки спростовуються фактичними обставинами справи, адже відповідно до п. 3 наказу ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» від 27.09.2019 «Про створення комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення» № 3-66 відділу персоналу доручено підготувати порівняльну таблицю для роботи комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, і подати на розгляд комісії не пізніше 10.10.2019. Крім того, порівняльну таблицю складено не одноособово ОСОБА_7 , а комісією у складі трьох чоловік: начальником адміністративного відділу персоналу ОСОБА_6 , начальником відділу обліку робочого часу ОСОБА_7 , головним бухгалтером ОСОБА_20 .
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
При цьому, мова йде про те, що роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.
Згідно з випискою лікаря-спеціаліста від 03.01.2020 № 3 ОСОБА_1 рекомендовано обмеження фізичних навантажень на нижні кінцівки, відповідно до виписки лікаря-спеціаліста від 27.01.2020 № 60 ОСОБА_1 знаходиться на лікуванні у ортопеда, протипоказана тяжка фізична праця.
Судом першої інстанції встановлено, що 08.10.2020 ОСОБА_1 повідомлено про заплановане звільнення з посади фахівця відділу обліку робочого часу згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 30.12.2019, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, одночасно запропоновано переведення на вільні вакансії: монтер кабельного виробництва, оператор верстатів з програмним керуванням,  ОСОБА_1 не погодилась на таке переведення.
15.10.2019 керівником відділу персоналу ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» Л. Герилів запропоновано ОСОБА_1 переведення на вільну вакансію: адміністратор, 15.11.2019 запропоновано переведення на вільну вакансію - економіст, 30.12.2019 запропоновано переведення на одну з вільних вакансій: оператор технологічних установок; оператор верстатів з програмним керування; монтер кабельного виробництва, на переведення на запропоновані посади ОСОБА_1 не погодилася.
Покликання ОСОБА_1 на те, що ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» не запропонувало їй посади, які відповідають її досвіду так кваліфікаційному рівню, а також стану здоров`я, спростовані наявними в матеріалах справи посадовими інструкціями, зокрема, в посадовій інструкції економіста відсутня вимога про знання іноземної мови тощо.
Наявність в ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» інших вільних вакансій, крім тих, які пропонувались ОСОБА_1 , судом не встановлено. 
Враховуючи встановлені судом вищенаведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що відповідачем дотримано процедуру звільнення ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для задоволення позову про визнання незаконним та скасування наказу № 1120ав/тр від 30 грудня 2019 року «Про припинення трудового договору ОСОБА_1 » та поновлення її на роботі в ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» на раніше займаній посаді – фахівця відділу робочого часу.
Відмова суду першої інстанції в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі, є підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31.12.2019 року. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 12.08.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М. 

Цяцяк Р.П.