ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 2-2438/01	Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М. 	
Провадження № 22-ц/817/780/21 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Стецюк М.А. 
                                       учасників справи: апелянта ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №2-2438/01 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2021 року за заявою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , заінтересована особа - ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, постановлену суддею Сливкою Л.М., повний тест ухвали складено 7 червня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:
        ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про заміну сторони у справі. Просить замінити боржника ОСОБА_4 на ОСОБА_1 у цивільній справі №2-2438/01 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу. В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що рішенням Тернопільського міського суду від 13 червня 2001 року №2-2438/01 вирішено стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 72000 гривень боргу за договором позики та 300 гривень сплаченого державного мита, в дохід держави 390 гривень держмита. На даний час, рішення суду не виконане, борг не повернуто, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер боржник ОСОБА_4 . Про його смерть він дізнався від свого представника — ОСОБА_3 , яка 8 листопада 2018 року ознайомилась з матеріалами справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу задоговором позики. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент прийняття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. ОСОБА_1 було успадковано 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що належав ОСОБА_4 . Оскільки правонаступником померлого боржника є його дочка ОСОБА_1 , він 17 січня 2019 року звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів згідно рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 13.06.2001року. Така ж вимога була заявлена через Першу Тернопільську державну нотаріальну контору. Вимоги задоволені не були. На підставі вищзевказаного просить заяву задовольнити та замінити боржника ОСОБА_4 на на його правонаступника ОСОБА_1 у цивільній справі №2-2438/01 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу.
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2021 року заяву ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , заінтересована особа - ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.
       Замінено сторону боржника із ОСОБА_4 на його правонаступника ОСОБА_1 у цивільній справі №2-2438/01 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу
       Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність ухвали суду, порушення норм матеріального права та неналежне з`ясування обставин справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.
       Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що на час відкриття спадщини і видачі їй свідоцтва про право на спадщину після померлого батька згідно довідки відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції від 29.10.2013 № 19/57607 будь-яких виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_4 боргу на виконанні у відділах державної виконавчої служби не перебувало. Вона не являлася учасником справи № 2-2438/01, відповідно не була стороною виконавчого провадження. З серпня 2000 року її батько ОСОБА_4 за адресою її проживання у АДРЕСА_1 не проживав, тому їй не було відомо про наявність будь-яких невиконаних зобов`язань у батька перед кредиторами. Крім того, батько за життя стверджував, що жодних боргових зобов`язань перед третіми особами немає.
       Вказує, що ОСОБА_2 у своїй заяві до суду обмежився лише формальним твердженням про те, що рішення суду не виконане, борг не повернуто, не надав жодних доказів на підтвердження цього та не довів, що виконавче провадження не було закінчене у зв`язку з його фактичним виконанням боржником. Причини відсутності виконавчого провадження з примусового виконання рішення судом дослідженні не були. Обставини та причини відсутності даного рішення на примусовому виконанні у органах ДВС судом не встановлювалися та не досліджувалися, хоча вони мають значення для розгляду справи та можуть свідчити про фактичне виконання рішення, про винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із смертю боржника .
       Судом не взято до уваги, що процесуальне правонаступництво є можливими лише у випадку своєчасного пред`явлення кредитором вимог до правонаступника боржника. Право на доступ до правосуддя та його реалізація повинна бути здійснена в межах певних процесуальних строків.
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на її необгрунтованість. Вказує на те, що постановлена ухвала відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що станом на 1 липня 2021 року рішення суду не виконане, борг не повернуто. Рішення було пред`явлене до виконання 20.07.2001 року, виконавчий лист подано до виконання в межах строку, визначеного п.1 ч.1 ст.21 ЗУ “Про виконавче провадження”. Будь-яка інформація щодо закінчення виконавчого провадження відсутня. Відповідно до листа Тернопільського міськрайонного суду від 11.11.2019 року матеріали цивільної справи №2-2438/01 не містять постанови про закінчення виконавчого провадження та оригіналу виконавчого провадження.
       Також посилається на те, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватись як при відкритому виконавчому провадженні так і при відсутності виконавчого провадження, на будь-якій стадії процесу. В матеріалах справи є доказ того, що після смерті боржника ОСОБА_4 , було заведено спадкову справу, де спадкоємцем майна померлого є його дочка ОСОБА_1 , тому усі дії, вчинені до її вступу у виконавче провадження є обов`язковими.
       У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, зіславшись на викладені у ній доводи.
        ОСОБА_2 та його представник у судове засідання не з`явилися, у відзиві на апеляційну скаргу заперечує апеляційну скаргу та просить розглядати справу за його відсутності .
       Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
       Заслухавши суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.
       Задовольняючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ч.5 ст.442 ЦПК України така заміна сторони у справі її правонаступником — спадкоємцем провадиться у будь-якій стадії процесу.
       З таким висновком колегія суддів погоджується, оскільки він грунтується на вимогах чинного законодавства та матеріалах справи. 
       Судом установлено, що рішенням Тернопільського міського суду від 13 червня 2001 року, ухваленим у цивільній справі №2-2438/01 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики вирішено стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 72000 гривень боргу за договором позики та 300 гривень сплаченого державного мита, в дохід держави 390 гривень держмита.
       20 липня 2001 року Тернопільським міським судом видано виконавчий лист № 2-2438/2001.
       20 липня 2001 року виконавчий лист №2-2438/2001 направлено на адресу начальника Тернопільського МВ ДВС для виконання.
        ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Виконкомом Васюківської сільської ради Артемівського району Донецької області, актовий запис №06.
       Як убачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 18 грудня 1976 року Юрківецькою сільською радою Вінницької області, ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5 .
       12 листопада 1994 року ОСОБА_5 вступила у зареєстрований шлюб із ОСОБА_6 , змінивши прізвище на « ОСОБА_7 », що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим 12 листопада 1994 року відділом ЗАГСу Тернопільського міськвиконкому, актовий запис №1635.
       Як убачається із наявної у матеріалах цивільної справи відповіді Першої тернопільської державної нотаріальної контори від 30 жовтня 2013 року за №3010/02-14, згідно матеріалів спадкової справи, спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 є його дочка ОСОБА_1 , 1976 року народження, котра подала заяву про прийняття спадщини. Крім ОСОБА_1 інших спадкоємців немає.
       Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №144632446, сформованої 08 листопада 2018 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/3 частину житлового будинку, загальною площею 242,2 кв.м., житловою площею 92,8 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 .
       Як слідує із матеріалів даної цивільної справи у листопаді 2018 року головний державний виконавець Тернопільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області звернувся до суду з поданням про видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 липня 2019 року у задоволенні подання державного виконавця відмовлено, оскільки на момент звернення до суду з даним поданням строк пред`явлення до виконання виконавчого листа з виконання рішення суду у справі № 2-2438/2001 пропущений, що є підставою для відмови у видачі його дубліката.
       Постановою Тернопільського апеляційного суду від 13 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення; ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 липня 2019 року залишено без змін.
       Постановою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення; ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 липня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 вересня 2019 року залишено без змін.
       Як убачається із Постанови Верховного Суду від 30 листопада 2020 року, встановлено, що станом на 26 квітня 2005 року у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-2438/2001, виданого 20 липня 2001 року Тернопільським міським судом Тернопільської області, проводились виконавчі дії. Станом на 2013 рік виконавчий лист № 2-2438/2001 на виконанні у Другому відділі ДВС не перебував. Згідно з довідкою, виданою начальником Тернопільського МВ ДВС 20 листопада 2018 року № 54594, у базі даних АСВП виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 72 000 гривень боргу за договором позики та 390 гривень сплаченого держмита, станом на 19 листопада 2018 року на виконанні не перебувають. Перевіркою бази даних АСВП (спецрозділ) встановлено, що виконавчі документи про стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 також не перебували на виконанні у Першому та Другому відділах ДВС. Згідно довідки Другого відділу ДВС від 29 жовтня 2013 року, станом на 28 жовтня 2013 року будь-які виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_1 та її батька ОСОБА_4 боргу, на виконанні у Другому відділі ДВС не перебувають. 
       Із матеріалів справи вбачається, що 17 січня 2019 року ОСОБА_2 звернувся із письмовою вимогою до ОСОБА_1 , у якій просив погасити заборгованість ОСОБА_4 у сумі 72 000 гривень боргу за договором позики та 300 гривень сплаченого державного мита за рішенням Тернопільського міського суду від 13 червня 2001 року.
       Вказана вимога залишилась невиконана ОСОБА_1 . 
       Постановляючи оскаржувану ухвалу про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємцем боржника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є його дочка ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку прийняла.
       Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
       У відповідності до ч.1,2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
       Згідно з ч. 5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
       Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від право попередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.
       Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу.
       Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
       Європейський суд з прав людини вказує, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правовасистема держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд F і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст. 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (рішення від 19.03.97 у справі "Hornsby v. Greece", п. 40).
       Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою i у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
       Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, отже зобов`язання за кредитним договором входять до складу спадщини.
       Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.
       Як убачається із матеріалів справи, а саме, з відповіді Першої тернопільської державної нотаріальної контори від 30 жовтня 2013 року за №3010/02-14, спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 є його дочка ОСОБА_1 , котра подала заяву про прийняття спадщини. Крім ОСОБА_1 інших спадкоємців немає.
       Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №144632446, сформованої 08 листопада 2018 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/3 частину житлового будинку, загальною площею 242,2 кв.м., житловою площею 92,8 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 .
       Отже, встановивши, що відповідачка відповідно до порядку, визначеного нормами ЦК України прийняла спадщину, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження - боржника ОСОБА_4 його правонаступником — ОСОБА_1 , оскільки обов`язок спадкодавця щодо сплати заборгованості за невиконання договірних зобов`язань, не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємців.
       Посилання апеляційної скарги на порушення судом вимог ст. 1281, 1282 ЦК України, якими визначено спеціальний порядок та строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок задоволення спадкоємцями вимог кредитора, висновків суду не спростовують.
       Приписи зазначених норм закону на стадії примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості не є підставою для відмови у заміні боржника його спадкоємцем у виконавчому провадженні, а є підставою для визначення державним виконавцем меж відповідальності спадкоємця, який залучений як правонаступник по боргам спадкодавця.
       Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність відкритого виконавчого провадження на час розгляду судом заяви про заміну сторони, колегія суддів зазначає, що це не є перешкодою для вирішення судом питання заміни сторони справи правонаступником.
       Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
       У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
       Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10.
       Інші доводи апеляційної скарги не є такими, із якими закон пов`язує обов`язковість скасування законного та обґрунтованого судового рішення.
       Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і не дають підстав уважати, що судом при постановленні ухвали неправильно застосовані норми матеріального чи порушені норми процесуального права, тому апеляційна скаргу необхідно залишити без задоволення.        
       Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       У силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на ОСОБА_1 .
       На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2021 року залишити без змін.
        Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на ОСОБА_1 .
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 23 липня 2021 року.

Головуюча                                                                  Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.