ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 вересня 2021 року

м. Харків

справа № 641/10763/19

провадження № 22-ц/818/3139/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач – Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач – ОСОБА_1 ,

треті особи – ОСОБА_2 , Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради про визнання майна предметом іпотеки та зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2021 року, постановлене під головуванням судді Фанда О.А., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 23 лютого 2021 року), -
в с т а н о в и в:
У грудні 2019 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради про визнання майна предметом іпотеки та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Альфа-Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, вирішити питання розподілу судових витрат.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що ОСОБА_1  є належним відповідачем у спірних правовідносинах, оскільки на момент передачі спірних нежитлових приміщень в іпотеку, саме вона була власником нежитлових приміщень підвальної частини № І, 1-:-12, 1-го поверху № 18-:-35, ІІ, загальною площею 533,4 кв.м., що розташований за адресою:  АДРЕСА_1 . Акціонерне товариство «Альфа-Банк»  зазначає, що у грудні 2019 року позивач дізнався про те, що рішенням Господарського суду Харківської області від 24 грудня 2008 року у справі № 38/325-08 за ФОП  ОСОБА_1  визнано право власності на нежитлові приміщення, а саме: нежитлові приміщення підвалу: №І, №1-№12, №17-№24; першого поверху: № 8--№34, № 36 в літ. «А-14» загальною площею 956,2 кв.м. та на Ѕ  частину приміщень спільного користування № 25, № 35 загальною площею 17,5 кв.м., що розташовані за адресою:  АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване 10 лютого 2009 року. Вказаним рішенням суду також зазначено про проведену реконструкцію нежитлових приміщень. Після проведення реконструкції загальна площа нежитлових приміщень склала 956,2 кв.м.Позивач вважає, що відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», реконструйований об`єкт нерухомості є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем невірно визначений склад відповідачів у справі. Так, на час укладення договору іпотеки, власником спірного майна була відповідачка ОСОБА_1 ; проте з 04 грудня 2015 року власником нежитлових приміщень підвальної частини № І, 1-:-12, 1-го поверху № 18-:-35, ІІ, загальною площею 533,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 , який не є стороною у даній справі. При цьому залучення до участі у справі співвідповідача або заміна неналежного відповідача без згоди позивача законом не передбачена.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 26 серпня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 825/1-40/1/8-012, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 290 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 25 серпня 2018 року (а.с.6-64 т.1).
 На забезпечення виконання кредитного зобов`язання, 26 серпня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір № 825/4-440/9/8-093, предметом якого є нежитлові приміщення підвальної частини № І, 1-:-12, 1-го поверху № 18-:-35, ІІ, загальною площею 533,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі – продажу № 2345 від 10 липня 2008 року. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю. (а.с.68-72 т.1).
Зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконане, станом на 29 листопада 2019 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 26 серпня 2008 року складає 990 351,28 доларів США, що еквівалентно 24 225 870,01 грн. (а.с.40-48 т.1).
Рішенням господарського суду Харківської області від 24 грудня 2008 року у справі № 38/325-08 за фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 визнано право власності на реконструйовані нежитлові приміщення, а саме: нежитлові приміщення підвалу: №І, №1-№12, №17-№24; першого поверху: № 8--№34, № 36 в літ. «А-14» загальною площею 956,2 кв.м. та на одну другу частину приміщень спільного користування № 25, № 35 загальною площею 17,5 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване 10 лютого 2009 року (а.с.78 т.1). 
Згідно Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником нежитлових приміщень підвалу № І, 1-12, 17-24; 1-го поверху № 18-34, 36, загальною площею 956,2 кв.м.; Ѕ частину приміщень місць спільного користування № 25, 35 загальною площею 17,5 кв.м. в літ. «А-14», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 04 грудня 2015 року (а.с. 73 т.1).
 Як на підставу позовних вимог, Акціонерне товариство «Альфа-Банк» посилалося на те, що після реконструкції нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», об`єкт нерухомості є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. У зв`язку з цим Акціонерне товариство «Альфа-Банк» просив суд визнати предметом іпотеки:
- нежитлові приміщення підвалу № І, 1-12, 17-24; 1-го поверху № 18-34, 36, загальною площею 956,2 кв.м.; 
-Ѕ частину приміщень місць спільного користування № 25, 35 загальною площею 17,5 кв.м. в літ. «А-14», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до іпотечного договору № 825/4-40/9/8-093 від 26 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю. р.№ 6303, укладений між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , яке на праві власності належить ФОП ОСОБА_1 ; 
-зобов`язати суб`єктів державної реєстрації прав, державних реєстраторів прав на нерухоме майно, які діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внести датою 10 лютого 2009 року записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження іпотекою та заборону відчуження на нерухоме майно, щодо нерухомого майна – нежитлові приміщення підвалу №І, 1-12, 17-24; 1-го поверху № 18-34, 36 загальною площею 956,2 кв.м.; Ѕ частина приміщень місць спільного користування № 25, 35 загальною площею 17,5 кв.м. в літ. «А-14», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до іпотечного договору № 825/4-40/9/8-093 від 26 серпня 2008 року укладеного між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_1 , яке на праві власності належить ФОП ОСОБА_1 .
При цьому позивач зазначив, що саме ОСОБА_1 визначена відповідачем у справі, оскільки на момент укладення іпотеки відповідачка була власником спірного нерухомого майна на підставі договору купівлі – продажу від 10 липня 2008 року. 
Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Тобто учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Системний аналіз цих норм ЦПК України свідчить про те, що саме на позивача покладено обов`язок визначити належний склад відповідачів у справі.
При цьому суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів.
Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача ( частина перша статті 51 ЦПК України).
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин, суд відмовляє у задоволенні позову.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
З матеріалів справи убачається, що, звертаючись до суду з позовом про визнання майна предметом іпотеки та зобов`язання вчинити певні дії, Акціонерне товариство «Альфа-Банк» вважав, що єдиним належним відповідачем у справі є ОСОБА_1 .
Натомість матеріали справи свідчать про те, що з 04 грудня 2015 року власником спірних нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 (а.с. 73 т.1), який не залучений до участі у справі; а вирішення питання про визнання вказаного майна предметом іпотеки, безпосередньо зачіпає його права та інтереси.
Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем невірно визначений склад відповідачів у справі, тому відсутні підстави для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову. 
Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» – залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 20.09.2021 року.