П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

        01 вересня 2021 року                                                                                                  місто Київ 
 
Єдиний унікальний номер справи 367/7832/18
Номер провадження  22-ц/824/10563/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача -  Вербової І.М.,  суддів Головачова Я. В., Шахової О. В., 
 
за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,
 
вивчивши апеляційну скаргу  Борта Павла Сергійовича в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 травня 2021 року, постановлену під головуванням судді Линника В. Я., у справі за позовом  ОСОБА_2 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Парком», третя особа: Коцюбинська селищна рада Київської області, про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів, 
в с т а н о в и в :
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Парком», третя особа: Коцюбинська селищна рада Київської області, про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Парком» затверджене протоколом № 58 від 29 серпня 2016 року. 
 
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 21 травня 2021 року (а.с. 180-181) провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Парком», третя особа: Коцюбинська селищна рада Київської області, про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів, закрито.
 
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 04 червня 2021 року Борт П. Г. в інтересах ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 травня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 09 листопада 2018 року під головуванням судді Пархоменко О. В., відкрито провадження по даній справі. 
 
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 03 квітня 2020 року суддею Линник В. Я. дану справу прийнято до свого провадження. При цьому, відповідач повноцінно брав участь у судових засіданнях, проте вищевказані ухвали з питань підвідомчості або підсудності останнім не оскаржувалися.
 
Крім того, при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви до розгляду судом першої інстанції не було відмовлено у відкритті провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України та не було роз`яснено позивачу, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи згідно ч. 5 ст. 186 ЦПК України. 
 
Враховуючи вищенаведене, скаржник вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2021 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні  з повідомленням учасників справи.
 
27 серпня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу з відповідними підтвердженнями про направлення його всім учасникам справи.
 
З вказаного відзиву вбачається, що відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу, без змін.
 
Відповідач зазначає, що ним було подано до суду клопотання про закриття провадження у справі у якому, детально обґрунтовано свою позицію з приводу даного питання, що повністю співпадає з позицією суду. В свою чергу, позивач жодних заперечень щодо закриття провадження у справі не висловив, а просив продовжити розгляд справи у зв`язку з її тривалим перебування у даному суді.
 
На думку відповідача, наведені позивачем обґрунтування незаконності оскаржуваної ухвали, не свідчать про допущення порушень норм процесуального та матеріального права, а тому, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
 
У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Борт П. С. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Представники відповідача - адвокати Бєлов С. В. та Жаданов О. Л. заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу, без змін.
 
Третя особа до суду апеляційної інстанції не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується звітом про відправку, у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності останньої.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Закриваючи провадження по даній справі суд першої інстанції виходив з того, що спір стосується захисту прав позивача, як користувача прибудинкової території багатоквартирного будинку, порушеного, на його думку, діяльністю юридичної особи, що є наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, відтак повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.
 
Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
У ст.. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
За загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).
 
Згідно ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
 
Як вбачається з приписів ст.. 20 ГК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.
 
Згідно ст.. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
 
Відповідно до ст.. 385 ЦК України, власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.
 
 Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.
 
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», яким врегульовано, в тому числі, й відносини суб`єктів права власності щодо користування та розпорядження нерухомим майном в ОСББ (ст.. 2 цього Закону).
 
За змістом ст.. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» ОСББ - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна, а співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.
 
Згідно зі ст. 4 вказаного Закону, ОСББ створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність ОСББ полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
 
Тобто ОСББ за своїм правовим статусом є особою приватного права (створена в добровільному порядку шляхом її заснування власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку на підставі домовленості між собою), метою діяльності якої є реалізація інтересів визначеного кола приватних осіб та вирішення замість них питань у сфері отримання комунальних послуг та послуг утримання будинку і його прибудинкової території, вирішення інших завдань, а відтак є учасником у цивільному обороті. 
 
Так, в даному випадку, спір, що виник, стосується захисту прав позивача, як співвласника майна багатоквартирного будинку з однієї сторони та особи, що здійснює функції та несе відповідальність за утримання, експлуатацію та ремонт цього будинку - з іншої сторони, що є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, відтак повинен розглядатися за правилами господарського судочинства. 
 
Враховуючи вищенаведене, суд першої дійшов обґрунтованого висновку про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відтак, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрив провадження у справі роз`яснивши позивачеві право звернутись з подібним позовом до суду в порядку господарського судочинства ( ч. 1 ст. 256 ЦПК).
 
Посилання скаржника на не оскарження відповідачем ухвал про відкриття провадження у справі та про прийняття справи до свого провадження, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки оскаржувати судові рішення, зокрема, в апеляційному порядку, є правом, а не обов`язком сторін.
 
Посилання скаржника на те, що при вирішенні питання про прийняття позовної заяви до розгляду судом першої інстанції не було відмовлено у відкритті провадження та не було роз`яснено позивачу, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд даної справи, не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки право суду на закриття провадження у справі у разі, якщо вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.  
 
Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,- 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Борта Павла Сергійовича в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
 
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 травня 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 01 вересня 2021 року.

 
Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова

Судді:                                                                                                           Я. В. Головачов 

                                                                                                              О. В. Шахова