УХВАЛА

04 серпня 2021 року  
м. Київ
справа №380/7800/20
адміністративне провадження №К/9901/16301/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,
суддів: Мороз Л.Л.,  Тацій Л.В., 
перевіривши касаційну скаргу Меламеда Вадима Борисовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у справі № 380/7800/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправної бездіяльність, визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,-
в с т а н о в и в :
Як вбачається з касаційної скарги та відомостей Єдиного Державного реєстру судових рішень у вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо непоновлення пенсії позивача; 
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в поновленні пенсії позивачу, викладене в листі Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 31.10.2019 року;
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести поновлення виплати пенсії за вислугу років з 07.10.2009 року відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з проведенням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 100 000 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року задоволено адміністративний позов частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо належного вирішення заяви ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії за вислугу років. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, Львівська область, місто Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ідентифікаційний код 13814885) поновити виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 07.10.2009. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10, ідентифікаційний код 13814885) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) гривні. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10, ідентифікаційний код 13814885) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі № 380/7800/20 - змінено, та абзац третій резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції:
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, Львівська область, місто Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ідентифікаційний код 13814885) поновити виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 30 травня 2018 року.
Адміністративний позов в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за період з 07 жовтня 2009 року по 29 травня 2018 року - залишити без розгляду.
В решті рішення залишено без змін.
Не погодившись з судовим рішенням апеляційної інстанції, Меламед Вадим Борисовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 28 квітня 2021 року направив до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року та залишити в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року на у справі № 380/7800/20.Також скаржник заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення суду апеляційної інстанції. 
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2021 року касаційну скаргу поновлено Меламеду Вадиму Борисовичу , який діє в інтересах ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у справі № 380/7800/20. Касаційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку касаційної скарги шляхом подання до суду: заяви з зазначення обґрунтованих підстав касаційного оскарження судового рішення з урахуванням виключних підстав касаційного оскарження передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху, скаржник у встановлений судом строк надіслав повідомлення про усунення недоліків касаційної скарги.
Скаржником, як підставу оскарження вказаних судових рішень зазначено, пункт 1 частини четвертої та підпункти а, в пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Так, скаржник зазначив, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права і при вирішенні справи не ураховано висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18.
В обґрунтування наявності виключних підстав оскарження судових рішень, скаржник вказав, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки спір вирішено судами без дотримання правових висновків, висловлених Верховним Судом. 
При цьому Суд наголошує, що з огляду на те, що поняття фундаментального значення справи для формування єдиної правозастосовчої практики в даній категорії справ є оціночним, воно потребує належного обґрунтування з боку скаржника. Сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі, без відповідного підкріплення прикладами або доказами, не дає підстав для відкриття касаційного провадження.
Водночас, скаржником не зазначено в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, розгляд яких надав би нового, уніфікованого розуміння застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного кола осіб.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що наведені скаржником в касаційній скарзі обставини не дають підстав для висновку, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Також обґрунтовуючи наявність виняткового значення касаційної скарги для позивача зазначено, що оскаржуване судове рішення порушує його конституційне право на власність та продовжує несправедливу і недопустиму дискримінацію, проти якої і направлено дію постанови Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі                         № 815/1226/18.
Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, подана з дотриманням установленого процесуальним законом строку на касаційне оскарження, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
З огляду на наведене та необхідність перевірити наведені обставини колегія суддів вважає, що слід відкрити касаційне провадження за поданою касаційною скаргою на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328, пп. «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 328-331, 334, 335, 338 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в:
Відкрити касаційне провадження за скаргою Меламеда Вадима Борисовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у справі № 380/7800/20.
Витребувати з Львівського окружного адміністративного суду справу                                     № 380/7800/20.
Установити учасникам справи строк протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                      Т. Г. Стрелець          
Судді                                                                                           Л. Л. Мороз
                                                                                          Л. В. Тацій