Справа № 464/1926/15-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З. 
Провадження № 22-ц/811/3248/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                03 серпня 2021 року                                  м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря – Юзефович Ю.І.,
з участю: представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача  ОСОБА_2 – ОСОБА_3 ,
представника третьої особи ОСОБА_4 –
                                    ОСОБА_5 ,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , третя особа – ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки,

                        в с т а н о в и в: 
У березні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 13.03.2012 року: 1500500 грн., що еквівалентно 50000 доларів США, – сума позики, 29858 грн. 78 коп. – три проценти річних, 199058 грн. 55 коп. – пеня, та в рахунок часткового погашення цієї заборгованості, пропорційно до вартості предмета іпотеки, звернути стягнення на предмет іпотеки – квартиру АДРЕСА_1 , шляхом визнання за нею (позивачем) права власності на предмет іпотеки за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 13.03.2012 року між нею ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого вона позичила відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі, еквівалентній 50000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути в строк до 01.10.2012 року.
Виконання зобов`язань за цим договором позики забезпечено іпотекою нерухомого майна на підставі договору іпотеки від 13.03.2012 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , передали в іпотеку позивача квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої згідно з пунктом 1.2 договору іпотеки складала 407286 грн.
Позивач зазначає, що заборгованість за договором позики у встановлений строк позичальником не повернута, а тому вона має право, окрім стягнення самої суми позики, стягнути з позичальника пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором позики у розмірі 20% від суми боргу, а також три проценти річних на підставі статті 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, в тому числі, й шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Первинним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2016 року, позов ОСОБА_6 задоволено повністю, однак, названі судові рішення скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 серпня 2017 року, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 вересня 2020 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики грошових коштів від 13.03.2012 року в сумі 1443358 грн. 78 коп., з яких: 1413500 грн. 00 коп. – сума позики та 29858 грн. 78 коп. – 3% річних.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 3211 грн. 15 коп.
В задоволенні решти вимог – відмовлено.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апелянт не заперечує факт укладення між ним та позивачем договору позики на суму, еквівалентну 50000 доларів США, та визнає факт виконання позивачем умов договору щодо передачі йому грошових коштів до підписання договору, однак, стверджує, що він повернув позику позивачу частинами: спочатку 10000 доларів США, на підтвердження чого зроблено відмітку на оригіналі договору, а пізніше – ще 40000 доларів США, про що позивач написала розписку.
На переконання апелянта, суд помилково врахував висновок експерта від 31.10.2018 року, у якому вказано, що підпис ОСОБА_6 на розписці виконано способом перемальовування, оскільки у судовому засіданні експерт пояснив, що в такий спосіб підпис міг виконати будь-хто, в тому числі й ОСОБА_6 . 
Апелянт вважає, що його показань, як свідка, та пояснень експерта у судовому засіданні достатньо для висновку про те, що розписка про повернення ним грошей була підписана власноручно позивачем.
Звертає увагу, що позивач не надала суду оригінал договору позики, зіславшись на те, що договір викрадено з автомобіля її сина разом з іншими документами, без підтвердження цього факту іншими належними та допустимими доказами.
Позивач ОСОБА_6 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта і звертає увагу, що згідно з нормою ч.1 ст.545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі, а це означає, що розписка у разі її видачі позикодавцем повинна бути передана та перебувати у самого відповідача, а не в позивача.
Заслухавши пояснення сторони відповідача ОСОБА_2 в підтримання апеляційної скарги, пояснення сторони позивача та третьої особи на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 13.03.2012 між ОСОБА_6 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) укладено договір позики грошових кошів, відповідно до умов якого позикодавець передала, а позичальник прийняв у власність грошові кошти в сумі 399300 грн., що згідно з курсу НБУ станом на 13.03.2012 року становило в еквіваленті 50000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 01.10.2012 року в національній валюті у розмірі, який на день проведення розрахунків повинен бути еквівалентним 50000 доларів США.
З метою забезпечення виконання зобов`язання за договором позики, 13.03.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , в інтересах якого діяв ОСОБА_9 , укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (іпотекодавці) передали в іпотеку ОСОБА_6 (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 . 
Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 вказаного договору іпотеки, визначена сторонами вартість предмету іпотеки складала за домовленістю сторін 407286 грн.
Вищевказані договори посвідчені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Красовською А.В.
Обтяження вказаного нерухомого майна іпотекою було зареєстроване у порядку, передбаченому законом у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. 
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з положеннями ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
При цьому, відповідно до статтей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Крім цього, згідно з вимогами ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Встановлено, що позивач свої обов`язки за договором позики виконала, передала відповідачу ОСОБА_2 в позику грошові кошти у вказаній вище сумі, що визнається й самим відповідачем, однак, відповідач у визначений в договорі строк позику не повернув, а тому суд дійшов законного та обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача всієї суми позики та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України. 
Доводи відповідача ОСОБА_2 про повернення позивачу всієї суми позики не підтверджені належними і допустимими доказами, оскільки згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи №4377 від 31.10.2018 року (а.с.180-183 т.2), підпис від імені ОСОБА_6 , розташований перед зазначенням прізвища та ініціалів « ОСОБА_6 » в розписці від імені ОСОБА_6 , яка розпочинається і закінчується, відповідно, словами: «РОЗПИСКА Я, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала ... , .... Претензій до ОСОБА_2 не маю /підпис/ ОСОБА_6 08.11.2013р.», виконаний із застосуванням технічного прийому, а саме, перемальовуванням «проти світла», а відтак, розписку про отримання позивачем від відповідача 40000 доларів США в рахунок повернення позики не можна визнати належним і допустимим доказом, а інших письмових доказів, які б підтверджували цей факт, окрім, як показань самого відповідача, немає.
Також необхідно зазначити, що згідно з положеннями статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Отже, за відсутності у відповідача розписки про часткове або повне повернення боргу та за відсутності у нього оригіналу боргового документа, який би підтверджував виконання ним боргового зобов`язання в повному обсязі, немає правових підстав для висновку про повернення відповідачем позичених у позивача грошових коштів.
За таких обставин, посилання відповідача на відсутність у позивача на момент розгляду справи оригіналу договору позики, не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки у випадку повернення відповідачем боргу в повному обсязі, оригінал договору позики (борговий документ) знаходився б саме у нього, а не в позивача. 
Все вище викладене спростовує доводи відповідача про належне виконання ним обов`язків перед позивачем за укладеним між ними договором позики.
Отже, суд правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень, застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, не допустив порушень норм процесуального права, а тому рішення суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 13 серпня 2021 року.

Головуючий:                                                         Бойко С.М. 

Судді:                                                                 Копняк С.М.

                                                                        Ніткевич А.В.