ПОСТАНОВА 
іменем України

17 серпня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 402/579/20
провадження № 22-ц/4809/1115/21 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Черненка В.В.
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2021 року у складі судді Бондаренка А.А.,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що з 04 листопада 2006 року до 30 травня 2008 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 30 травня 2008 року рішенням Ульяновського районного суду шлюб між сторонами розірвано. Дитина проживає з позивачем у АДРЕСА_1 . Позивач вказував, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, готування дитини до самостійного життя. Зазначав, що з часу розірвання між нею та відповідачем шлюбу у 2008 році відповідач жодної участі у вихованні дитини не бере, проживає у іншій області, жодного разу дитину не відвідував, участі в утриманні дитини не приймає, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування, а тому має бути позбавлений батьківських прав відносно дитини. Посилаючись на зазначені обставини просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини - сина ОСОБА_3 .
Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позову у повному обсязі. 
ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Відповідач та третя особа у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. 
Кропивницьким апеляційним судом за заявою ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , відкладався розгляд справи призначений на 03 серпня 2021 року (а.с.132-137).
10 серпня 2021 року на електронну пошту апеляційного суду знову надійшло клопотання від адвоката Терновенка Р.М., який діє в інтересах ОСОБА_2 , про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника у відпустці (а.с.139-140).
11 серпня 2021 року ОСОБА_2 також подав до суду чергове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням його представника ОСОБА_5 у відпустці (а.с.141-142).
Відповідно до ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Враховуючи те, що представником відповідача не надано жодних доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин, колегія суддів вважає, що стороною відповідача не надано належних доказів щодо наявності перешкод для участі у судовому засіданні. Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справу за відсутності сторони відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2008 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , зареєстрований 04 листопада 2006 року ВРАЦС Обухівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №400, був розірваний, що підтверджується також свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.11-13).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7 , зареєстрований 22 вересня 2010 року ВРАЦС Обухівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №288, та змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с.14).
Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_3 проживає з ОСОБА_9 та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 25 лютого 2020 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Промінь ОК» №25/02/2020 (а.с.15).
Як свідчить характеристика учня ОСОБА_3 з академічного ліцею №1 ім. Малишка А.С. Обухівської міської ради Київської області від 02 березня 2020 року №01/17-39 дитина успішно навчається у закладі, батько дитини - ОСОБА_2 у ліцеї не з`являвся, батьківський зборів не відвідував, навчанням не цікавився (а.с.16).
Відповідно до характеристики учня ОСОБА_3 , наданої дитячою школою мистецтв м. Обухова 10 березня 2020 року за №1-16/21, дитина успішно навчається у закладі з 2017 року, батько дитини - ОСОБА_2 у закладі не з`являвся (а.с.17).
Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області від 26 червня 2020 року №1453 Виконавчий комітет дійшов висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 . 
Дослідивши зазначений висновок, суд вважав його необґрунтованим, виходячи з таких міркувань: висновок про ухилення ОСОБА_2 від батьківських обов`язків щодо сина - ОСОБА_3 зроблено на підставі двох довідок - наведених вище довідок академічного ліцею №1 ім. Малишка А.С. Обухівської міської ради Київської області та дитячої школи мистецтв м. Обухова про те, що ОСОБА_2 не спілкується з учителями, не відвідує ліцею та ДШМ, не відвідує батьківські збори. При цьому інформації про спроби викликати батька дитини до установи для з`ясування причин вказаної поведінки батька дитини не наведено. У висновку зазначено, що його місце проживання невідоме. При цьому, виходячи з позовної заяви, позивачеві його адреса була відома. За таких обставин висновок з питань доцільності позбавлення батьківських прав є необґрунтований і не може бути врахований судом при вирішенні справи (а.с.20).
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що відповідно до результату функціональних досліджень установи «Доктор оптика» від 17 березня 2016 року, 31 березня 2016 року, 23 жовтня 2018 року 22 травня 2019 року ОСОБА_3 рекомендовано окуляри для постійного носіння (а.с.21). Згідно з консультативним заключенням офтальмолога від 02 квітня 2017 року ТОВ «Олві Білдінг» у ОСОБА_3 діагностовано міопію середнього ступеню (а.с.22).
При цьому звернень ОСОБА_1 до відповідача або безпосередньо до суду із заявами про стягнення додаткових витрат на дитину у зв`язку з особливими обставинами, як-то розвиток здібностей дитини, її хвороба, каліцтво тощо, матеріали справи не містять.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність передбачених п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України підстав для позбавлення батьківських прав відповідача щодо дитини, оскільки у ході судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт свідомого, винного нехтування ним своїми батьківськими обов`язками щодо виховання дитини.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, як принциповим положенням визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно з ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).
Отже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Сам факт проживання батька окремо від дитини та невідвідування батьком шкільного закладу та школи мистецтв - не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.
Таким чином позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
Крім того, відповідач заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначав що він має бажання спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання батьком батьківських обов`язків, не знайшли свого беззаперечного доведення. Тому відсутні підстави для задоволення позову.
Крім того, доводи ОСОБА_1 щодо необхідності врахування судом висновку виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області від 26 червня 2020 року вих. №1453 про доцільність позбавлення батьківських прав,  не приймаються до уваги, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).
При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).
Вищезазначений висновок не містить будь-яких даних, які, в розумінні п.2 ч.1 ст.164 СК України, є правовою підставою для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості даного висновку.
Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі  статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2021 рокубез змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 серпня 2021 року.

Головуючий суддя         О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова 

В.В. Черненко