ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8422/20                                                        Головуючий у 1-й інстанції:  Іщук І.О. 
                                                                                                    Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 серпня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                              Василенка Я.М.,
суддів                                        Ганечко О.М., Кузьменка В.В. 
за участю секретаря                    Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.05.2021  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Окремого контрольно-пропускного пункту військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, -
                                                В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулись до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просили:
  - визнати протиправними дії адміністрації Державного прикордонної служби України та окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» - військової частини НОМЕР_1 , які полягали у здійсненні 17.10.2019 прикордонного контролю, тривалість якого перевищила час стоянки транспортного засобу - літаку рейсу PS 305 Київ-Рим, що здійснювало публічне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» через Міжнародний аеропорт «Бориспіль», що спричинило неможливість посадки на літак ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.05.2021 позов задоволено частково: визнано протиправними дії Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" - військової частини НОМЕР_1 , які полягали у здійсненні 17.10.2019 прикордонного контролю, тривалість якого перевищила час стоянки транспортного засобу - літаку рейсу PS 305 Київ-Рим, що здійснювало публічне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» через Міжнародний аеропорт «Бориспіль», що спричинило неможливість посадки на літак ОСОБА_5 ; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ» Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) та позивачі звернулись із апеляційними скаргами, в яких позивачі просять скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким дані позовні вимоги задовольнити повністю; Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ» Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до авіаквитків від 11.10.2019 № KD7YMB, № KUL3EE, № KD7YMB (3), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 замовили та оплатили квитки на авіарейс № PS305 Київ-Рим, який здійснювався авіакомпанією "МАУ". Виліт рейсу PS305 з Міжнародного аеропорту "Бориспіль" був запланований на 17.10.2019 о 10:05. Час прибуття вищезазначено рейсу за розкладом в Міжнародний аеропорт "Рим" - 17.10.2019 о 12:00 за місцевим часом.
З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прибули до аеропорту Бориспіль завчасно, близько 09:00 та перебували в залі офіційних делегацій. Приблизно о 09:20-09:40 год. вони, пройшовши прикордонний контроль, виїхали із залу офіційних делегацій на окремому автобусі до літака на посадку, проте під час руху в автобусі до літака, супроводжуючі особи їм повідомили про необхідність повернення назад до залу офіційних делегацій. Позивачів було повернуто до залу офіційних делегацій у зв`язку з необхідністю повторної перевірки документів. Вказаний паспортний повторний контроль був проведений виключно відносно ОСОБА_5 ОСОБА_6 приблизно о 09:50 год., а о 10:00-10:10 год. ОСОБА_5 було повернуто паспорт.
Представником позивачів зазначено про те, що на той час (10:00-10:10 год.) посадку позивачів на літак до Риму здійснити вже не вбачалося за можливе, оскільки відповідачами було здійснено прикордонний контроль, тривалість якого перевищила час стоянки транспортного засобу - літака рейсу PS305 Київ-Рим.
Листом від 11.03.2020 № 0232-2649/0/6-20-Вих Адміністрація державної прикордонної служби на адвокатський запит від 02.03.2020 №20302/2 повідомила про наявну інформацію щодо запитуваних представником позивачів осіб, що містяться в базі даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України", а саме:
- ОСОБА_7 : пункт пропуску - Бориспіль D; дата та час перетинання - 17.10.2019 о 09:16; характеристика ТЗ - 305 Київ-Рим;
- ОСОБА_8 : пункт пропуску - Бориспіль D; дата та час перетинання - 17.10.2019 о 09:18; характеристика ТЗ - 305 Київ-Рим.
Адміністрація Державної прикордонної служби України у вказаному листі зазначила про те, що в подальшому дану інформацію було видалено з Бази даних осіб в установленому порядку.
На думку позивачів, посадові особи Державної прикордонної служби України та Окремого контрольно-пропускного пункту Військової частини НОМЕР_1 грубо та безпідставно порушили право на виїзд їх з України, оскільки тривалість прикордонного контролю останніх перевищила час стоянки транспортного засобу, що унеможливило посадку на транспортний засіб та виліт позивачів 17.10.2019 літаком рейсу PS 305 Київ-Рим, який здійснювала ПАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України».
Оскільки посадові особи Адміністрації Державної прикордонної служби України та Окремого контрольно-пропускного пункту Військової частини НОМЕР_1 здійснили прикордонний контроль поза межами часу стоянки літака, що зумовило неможливість вильоту ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 авіарейсом №PS305 Київ-Рим, який здійснювався авіакомпанією "МАУ", виліт якого був запланований 17.10.2019 о 10:05, позивачі звернулися до суду з даним адміністративним позовом про визнання протиправними дій Адміністрації Державного прикордонної служби України та Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ". 
Вважаючи протиправними дії відповідачів, позивачі звернулись до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що матеріалами справи та поясненнями свідків не підтверджуються підстави для повторної перевірки документів. При цьому, оскільки при поверненні позивачів до залу офіційних делегацій документи перевірялись виключно у ОСОБА_5 , то позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині щодо нього, так як іншим позивачам була змога вилетіти до місця призначення відповідно до придбаних авіаквитків.
Апелянти у своїх скаргах зазначають, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянтів безпідставними, враховуючи наступне.
Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI (надалі - Закон №1710), Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII (надалі Закону №3857-XII) та Правилами Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
Згідно з частиною другою статті 2 Закону №1710-VI прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.
Частиною четвертою статті 2 Закону № 1710-VI передбачено, що прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.
У відповідності до статті 6 № 1710-VI перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.
Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.
Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.
Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.
Прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.
Відповідно до статті 7 Закону № 1710-VI паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.
У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.
Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.
Паспортні та інші документи осіб перевіряються в кабінах паспортного контролю, на смугах руху транспорту, у контрольних павільйонах, службових приміщеннях пунктів пропуску через державний кордон чи безпосередньо в транспортних засобах.
Згідно з пунктом 1 Положенням про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №533 (надалі - Положення №533) Адміністрація Державної прикордонної служби України Адміністрація Державної прикордонної служби України (Адміністрація Держприкордонслужби) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.
Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення №533 Адміністрація Держприкордонслужби відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, організовує в установленому законодавством порядку здійснення прикордонного контролю та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів і вантажів; організовує контроль за додержанням режиму в пунктах пропуску через державний кордон.                     
Таким чином, з наведеного вбачається, що Адміністрація державного прикордонного контролю України наділена повноваженнями щодо організації порядку та контролю здійснення прикордонного контролю, проте безпосередньо обов`язку щодо проведення такого контролю Адміністрацією Держприкордонслужби законом не визначено.
Згідно Технологічної схеми пропуску осіб, транспортних засобів та вантажів через державний кордон України в міжнародному пункті пропуску для повітряного сполучення "Бориспіль", затвердженої наказом Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" від 22.03.2019 № 10-ОД, здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів здійснює Окремий контрольно-пропускний пункт "Київ", який є оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, зокрема, такою юридичною особою є Військова частина НОМЕР_1 .
Як було зазначено вище та встановлено судом першої інстанції, після проходження прикордонного контролю позивачі виїхали із залу офіційних делегацій на окремому автобусі до літака на посадку, проте під час руху в автобусі до літака, супроводжуючі особи повідомили про необхідність повернення до залу офіційних делегацій через технічні затримки вильоту літака.
За посиланням позивачів, після повернення до залу офіційних делегацій до них підійшов капітан ОСОБА_6 , який повідомив про необхідність повторної перевірки документів, для чого взяв у одного з позивачів - ОСОБА_5 закордонний паспорт, інші позивачі чекали своєї черги.
Згідно наданих позивачами копій квитків, довідки авіакомпанії «Міжнародні Авіалінії України» від 21.02.2019 № 04.2-02-7801, виліт літака рейсу PS 305 сполученням «Київ-Рим» 17.10.2019 був запланований за розкладом о 10:05 за київським часом.
Відповідно до довідки авіакомпанії «Міжнародні Авіалінії України» від 21.02.2019 №04.2-02-7801 фактичний час відправлення - 10:23. Посадка на рейси авіакомпанії «Міжнародні Авіалінії України» закінчується за 15 хвилин до виправлення рейсу за розкладом.
Таким чином, посадка на рейс PS 305 сполученням «Київ-Рим» 17.10.2019, з урахуванням розкладу виліту літака, закінчилась о 09:50.
Згідно листа ДПМА «Бориспіль» від 28.10.2019 № 35-22-495 17.10.2019 при виконанні рейсу PS 305 авіакомпанії «Міжнародні Авіалінії України» за маршрутом «Київ-Рим» повітряним судном фактично було виконано виліт о 10:13 за київським часом, час зльоту - 10:23.
На підтвердження протиправності дій відповідачів позивачами надано протокол допиту свідка від 24.01.2020, відповідно до якого старшим детективом Національного бюро Третього відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБУ ОСОБА_9 , в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №42018000000000954 від 24.04.2018 за адресою: м. Київ, вул. Василя Сурикова, 3, з дотриманням вимог статтей 65, 66, 95, 104, 106, 223, 224 КПК України, допитано свідка ОСОБА_6 , начальника 3-го відділення ВПС "Бориспіль-2", якого було викликано для дачі показань у кримінальному провадженні №42018000000000954 від 24.04.2018 за підозрою ОСОБА_5 за частиною другою статті 364, 366-1 КК України.
Стосовно посилань на протокол допиту ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №42018000000000954 від 24.04.2018, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно частини першої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Так, законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту є Кримінальний процесуальний кодекс України.
У частині першій статті 23 Кримінального процесуального кодексу України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною четвертою статті 95 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Таким чином, протоколи допиту свідків, отримані на стадії досудового розслідування, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінального провадження в суді.
Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту свідка на стадії досудового розслідування не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.
Разом з тим, з метою отримання пояснень відносно спору у даній справі для всебічного і повного з`ясування обставин справи під час розгляду справи судом першої інстанції були допитані свідки, зокрема, начальник 3-го відділення ВПС "Бориспіль-2" ОСОБА_6 ; інспектор прикордонної служби 1 категорії відділення інспекторів прикордонної служби "Бориспіль (ЗОД)" відділу прикордонної служби «Бориспіль-2» прапорщика ОСОБА_10 .
З пояснень свідка ОСОБА_6 стало відомо, що 17.10.2019 протягом робочого дня останній виконував обов`язки прикордонного наряду "Старший зміни прикордонної служби". Конкретних обставин прикордонного контролю ОСОБА_5 та членів його родини 17.10.2019 у зв`язку з давністю подій та великим обсягом службового навантаження не пам`ятає.
ОСОБА_6 під час надання пояснень зазначив про те, що перервірка паспортних документів в пункті пропуску здійснювалась та здійснюється як для встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі, а також дослідження за результатами оцінки ризиків документів, що стосуються транспортних засобів, вантажів, так і для перевірки порядку перебування і пересування всіх осіб у межах території аеропортів, відкритих для міжнародного сполучення, який встановлено наказом начальника ОКПП «Київ».
При цьому, ОСОБА_6 повідомив, що жодних доручень або вказівок з приводу повернення позивачів до залу офіційних делегацій він не отримував та підлеглим не доручав. Крім того, вказаний свідок зауважив, що підставою для отримання паспортного документу ОСОБА_5 та членів його родини могло слугувати саме необхідність перевірки оформлення та видалення інформації з Баз даних, оскільки згідно пункту 7.14 Технологічної схеми пропуску осіб, транспортних засобів та вантажів через державний кордон України в міжнародному пункті пропуску для повітряного сполучення «Бориспіль», затвердженої наказом Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» від 22.03.2019 № 10-ОД пасажири, рейс яких відмінено, або виїзд яких з інших причин не відбувся, виводяться представником авіакомпанії/хендлінгової   компанії з території у зворотному порядку.
Крім того, у судовому засіданні суду першої інстанції 19.10.2020 в якості свідка допитано інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " відділу прикордонної служби "Бориспіль-2" прапорщика ОСОБА_10 з метою отримання пояснень відносно спору у даній справі для всебічного і повного з`ясування обставин справи.
Так, вказаний свідок повідомив про відсутність прийняття рішення на здійснення повторної перевірки.
Як вірно було встановлено судом першої інстанції, під час повернення позивачів до залу офіційних делегацій документи, а саме, закордонний паспорт перевірявся посадовою особою Окремого контрольно-пропускного пункту Військової частини НОМЕР_1 виключно у ОСОБА_5 . При цьому, в інших позивачів документи не вимагались.
Як вбачається з листа авіакомпанії "Міжнародні авіалінії України" від 06.05.2020 №04.2-02-16130, пасажири рейсу PS 305 - 17.10.2019, а саме, ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 не були допущені на посадку борт літака, що виконував рейс PS 305 - 17.10.2019, співробітниками прикордонної служби України в ДПМА "Бориспіль". Виліт рейсу був запланований о 10:05.
Враховуючи вищевикладене та те, що ОСОБА_5 не був допущений на борт літака співоробітниками прикордонної служби України в ДПМА "Бориспіль" та після повернення до залу офіційних делегацій не підтверджено порушення під час проходження зазначеного контролю відносно ОСОБА_5 , суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що дії Окремого контрольно-пропускного пункту Військової частини НОМЕР_1 щодо недопуску ОСОБА_5 на літак рейсу PS305 - 17.10.2019 є порушенням пункту 21 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, відповідно до якого тривалість     здійснення     прикордонного   та   інших   видів контролю не повинна перевищувати час стоянки транспортних засобів, передбачений   розкладом   (графіком) їх руху в пунктах пропуску для автомобільного,   залізничного, повітряного, морського та поромного сполучення, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Разом з тим, факт отримання паспорта у ОСОБА_5 та здійснення його перевірки не заважало іншим позивачам сісти на рейс PS 305 - 17.10.2019 та вилетіти до місця призначення відповідно до придбаних авіаквитків, а тому суд першої прийшов до вірного висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає.
При цьому, доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянти не надали до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду – без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.05.2021  – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                Василенко Я.М.
                           
Судді:                                                                                          Ганечко О.М. 

                                                                                                    Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 30.08.2021.