ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 598/1397/20	Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І. 	
Провадження № 22-ц/817/589/21 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Стецюк М.А. 
та учасників справи: адвоката Бондара Ю.М.
                                        в інтересах позивача ОСОБА_1         

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №598/1397/20 за апеляційними скаргами Комунального некомерційного підприємства "Дубенська міська лікарня" Дубенської міської ради на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 12 березня 2021 року та додаткове рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 8 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Дубенська міська лікарня" Дубенської міської ради Рівненської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, постановлену суддею Левків А.І., повний текст рішення виготовлений 15 березня 2021 року, -

                                                ВСТАНОВИв:             
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради Рівненської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
       Позовна заява мотивована тим, що з 01.08.2019 року він працював на посаді лікаря ортопед-травматолога травматологічного відділення та травмпункту КНП «Дубенська центральна районна лікарня» Дубенської міської ради, яку в подальшому перейменовано в «Дубенську міську лікарню». Згідно з наказом №271-ос від 14 липня 2020 року його було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності працівників. Вважає, що його звільнено незаконно, оскільки його не було повідомлено про заплановане звільнення за два місяці, так як згідно акту від 14 липня 2020 року йому було повідомлено про майбутнє вивільнення лише 14 липня 2020 року і в цей же день було видано наказ про його звільнення. Крім того, відповідач не подбав про забезпечення працевлаштування вивільнюваного працівника та не запропонував йому жодної іншої вакантної посади, яка б могла б відповідати його освіті та кваліфікації. Також звільнення позивача не було погоджено із первинною профспілковою організацією. 26 червня 2020 року позивачем було подано відповідачу заяву про реалізацію переважного права залишення на роботі під час скорочення чисельності та штату працівників, оскільки він єдиний член сім`ї із самостійним заробітком, його дружина перебувала на 33 тижні вагітності.
       14 липня 2020 року він подав заяву про надання йому частини невикористаної відпустки, однак відповідач проігнорував заяву позивача, звільнивши його 15 липня 2020 року. В наказі та трудовій книжці зазначено дату звільнення 14 липня 2020 року, однак лише 15 липня 2020 року йому було вручено наказ про звільнення та трудову книжку, в яких днем звільнення, тобто останнім робочим днем було зазначено 14 липня 2020 року. Вважає, що його було звільнено неуповноваженою на це особою, оскільки рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 травня 2020 року, яке було залишено без змін рішенням апеляційного суду, ОСОБА_2 було поновлено на посаді директора КНП «Дубенська міська лікарня» і рішення в частині поновлення на посаді підлягає негайному виконанню. 
       На підставі вищенаведеного просить визнати незаконним та скасувати наказ № 271-ос від 14 липня 2020 року виданий КНП «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради про його звільнення з посади 0,75 лікаря ортопед-травматолога травматологічного відділення і 0,25 посади лікаря ортопед-травматолога травматологічного пункту; поновити його на роботі в КНП «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради на 0,75 посади лікаря ортопеда-травматолога травматологічного відділення і 0,25 посади лікаря ортопеда-травматолога травматологічного пункту; стягнути з відповідача 4345,90 грн. середнього заробітку за період з 15.07.2020р. по 01.08.2020 р. та 50000 грн. спричиненої моральної шкоди .        
Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 12 березня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ №271-ос від 14 липня 2020 року виданий КНП «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради про звільнення ОСОБА_1 з посади 0,75 посади лікаря-ортопед-травматолога травматологічного відділення і 0,25 посади лікаря ортопед-травматолога травматологічного пункту.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі в КНП «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради на 0,75 посади лікаря-ортопед-травматолога травматологічного відділення і 0,25 посади лікаря ортопед-травматолога травматологічного пункту.
Стягнуто з КНП «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 4345,90 грн. (чотири тисячі триста сорок п`ять гривень дев`яносто копійок).
Стягнуто з КНП «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради (адреса: м.Дубно вул.Львівська, 73 Рівненської області, код ЄДРПОУ 37624798) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) 5000 (п`ять тисяч) гривень спричиненої моральної шкоди.
Стягнуто з КНП «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради 3363,20 грн. (три тисячі триста шістдесят три гривні двадцять копійок) судового збору в дохід держави.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.
Додатковим рішенням Збаразького районного суду від 8 квітня 2021 року заяву представника позивача адвоката Бондар Ю.М задоволено.
       Стягнуто з КНП «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради (адреса: м.Дубно вул.Львівська, 73 Рівненської області, код ЄДРПОУ 37624798) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 10000 грн. (десять тисяч гривень) понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник Комунального некомерційного підприємства "Дубенська міська лікарня" Дубенської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та не застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню.
Зазначає, що позивач був ознайомлений з наказом від 14 липня 2020 року "Про звільнення" 14 липня 2020 року і того ж дня отримав на підприємстві трудову книжку. У зв`язку із цим перебіг строку позовної давності звернення до сулу із заявою про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі розпочався 15 липня 2020 року та закінчився 14 серпня 2020 року.
Поважність пропуску строку позивач обґрунтовував тимчасовою непрацездатністю внаслідок захворювання на COVID-19 його адвоката Бутрина Ю.М., та вважав поважною причиною для поновлення строку на оскарження рішення про звільнення. Вважає, що причини пропуску позивачем строку звернення до суду з вимогою про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є поважними, тому суд мав відмовити задоволенні позову.
Зазначає, що договір про надання правової допомоги ОСОБА_1 був укладений з адвокатським об`єднанням "Істина", членом якого є представник позивача- адвокат Бондар Ю.М., а також ще три адвоката , що підтверджується витягом з ЕДР юридичних осіб, копія якого було долучена до справи. Тому зобов`язання за цим договором несе не особисто адвокат Бондар Ю.М., а адвокатське-об`єднання. У зв`язку із цим, у випадку захворювання призначеного адвоката, керівник цього об`єднання ОСОБА_3 зобов`язаний був призначити іншого адвоката для виконання обов`язків об`єднання за договором з ОСОБА_1 . 
Вказує, що відповідач звертався до суду із заявою про застосування строків позовної давності у цій справі, та просив у задоволенні позову відмовити повністю. За таких обставин причина пропуску строку звернення до суду з позовною заявою про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є поважною, а тому, враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності від 12.03.2021 року, суд повинен був у задоволенні позову відмовити.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення КНП "Дубенська міська лікарня" Дубенської міської ради просить скасувати додаткове рішення Збаразького районного суду від 8 квітня 2021 року та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. Посилається на те, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, однак, заявником не надано належних та допустимих доказів, відповідної квитанції яка б підтверджувала факт сплати вказаної суми адвокату.
Вважає, що витрати позивача на правничу допомогу не доведені належними доказами, а тому вимога щодо стягнення цих витрат з відповідача не підлягає задоволенню.
У відзиві на апеляційну скаргу на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 12 березня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бондар Ю.М. просить відмовити Комунальному некомерційному підприємству "Дубенська міська лікарня" Дубенської міської ради Рівненської області в задоволенні апеляційної скарги, а судове рішення залишити без змін. Зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив, що звільнення позивача відбулось в порушенням законодавства та є незаконним, оскільки відповідачем не доведено належними доказами, чому саме ОСОБА_1 підлягав звільненню відносно інших працівників та чи мали інші працівники переважне право залишення на посаді. Із штатного розпису травматологічного відділення вбачається, що були наявні 3.25 посади лікаря ортопед-травматолога.
Окрім того, звертає увагу апеляційного суду, що доводи апеляційної скарги зводяться виключно до безпідставного, на думку відповідача, поновлення строку звернення позивача до суду із позовом про захист трудових прав. Тобто, відповідач жодним чином не оскаржує рішення суду в частині встановлення судом обставин незаконного звільнення позивача з роботи, чим фактично визнає порушення ним же законодавства про працю при звільненні позивача.
Щодо посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду та відсутність поважних підстав для його поновлення вказує, що договором про надання правової допомоги призначено конкретного адвоката для здійснення представництва ОСОБА_1 та саме йому було передано документи, необхідні для надання правової допомоги. У зв`язку з підтвердженням у адвоката Бондаря Ю.М. хвороби (COVID-19) всі адвокати об`єднання пішли на самоізоляцію, що унеможливило будь-яку заміну адвоката з числа членів адвокатського об`єднання.
У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення Збаразького районного суду від 8 квітня 2021 року представник позивача адвокат Бондар Ю.М. вказує на те, що попередній орієнтований розрахунок судових витрат на момент подання позову попередньо був визначений в розмірі 5000 грн. відповідно до Акту здачі-прийняття наданих послуг від 15.03.2021 року, загальна вартість витрат на правничу допомогу становить 10000 грн. Також в ході судового розгляду позивачем та його представником зазначалось про понесення судових витрат та клопотання про їх стягнення. Посилається на правові позиції Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, відповідно до яких відшкодуванню підлягають витрати на професійну правничу допомогу, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. 
Під час розгляду справи в апеляційному суді представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бондар Ю.М. апеляційних скарг не визнав, рішення суду та додаткове рішення суду вважає законними та обгрунтованими. 
Представник КНП "Дубенська міська лікарня" Дубенської міської ради Рівненської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, на вказану офіційну електронну адресу лікарні, та шляхом телефонограми, у судове засідання не з`явився повторно, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи з метою особистої участі представника не подав. А тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, та з врахуванням думки представника позивача, колегія суддів не вбачає перешкод щодо розгляду справи за його відсутності.
Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
       Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на викладене, те, що предметом розгляду є трудовий спір з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи повинен був проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Однак, з урахуванням конкретних обставин справи, розгляд справи у відповідності до вимог ч.3 ст.369 ЦПК України призначено до розгляду із повідомленням (викликом) учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, відзивів на апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.
       Судом установлено, що відповідно до наказу № 297-ос від 29 липня 2019 року КНП «Дубенська центральна районна лікарня» ОСОБА_1 прийнято на 0,5 посади лікаря ортопед-травматолога травматологічного відділення і 0,25 посади лікаря ортопед-травматолога травматологічного пункту з 01 серпня 2019 року (а.с.18 т.1). 
Відповідно до наказу № 475-ос від 24 грудня 2019 року КНП «Дубенська центральна районна лікарня`ОСОБА_1 переведено на 0,75 посади лікаря ортопед-травматолога травматологічного відділення і 0,25 посади лікаря ортопед-травматолога травматологічного пункту з 01 січня 2020 року (а.с.19 т.1).
Наказом КНП «Дубенська центральна районна лікарня» № 141-од від 28 грудня 2019 року було змінено її назву на Комунальне некомерційне підприємство «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради Рівненської області з 28 грудня 2019 року (а.с.20 т.1).
Наказом № 84-од від 08 травня 2020 року КНП «Дубенська міська лікарня» «Про внесення змін в штатний розпис» внесено зміни в штатний розпис 15 травня 2020 року та скорочено, крім іншого, в травматологічному відділенні 0,75 посади лікаря ортопед-травматолога та в травматологічному пункті 1,25 посади лікаря ортопед-травматолога (а.с.137-140 т.1).
Відповідно до Попередження про наступне звільнення № 81386/01-17 від 14 травня 2020 року позивача було попереджено про наступне звільнення у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників КНП «Дубенська міська лікарня», на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться 14 липня 2020 року (а.с.21 т.1).
Згідно акту від 14 травня 2020 року із вказаним повідомленням ОСОБА_1 було повідомлено, однак він відмовився від підпису про ознайомлення з ним (а.с.84 т.1).
Згідно акту від 14 липня 2020 року ОСОБА_1 було повідомлено про наступне вивільнення, в зв`язку із скороченням чисельності працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України, однак він відмовився від підпису про ознайомлення з ним (а.с.86 т.1).
26 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до КНП «Дубенська міська лікарня» із заявою про реалізацію переважного права на залишення на роботі під час скорочення чисельності та штату працівників (а.с.25 т.1).
14 липня 2020 року ОСОБА_1 було запропоновано працевлаштування на 1.0 посади лікаря чергового приймального відділення КНП «Дубенська міська лікарня», після проходження курсів по спеціальності «Терапія» (а.с.133 т.1).
Відповідно до довідки виданої КНП «Дубенська міська лікарня» за період з 15 травня 2020 року по 15 липня 2020 року в даному закладі буди наявні вакантні посади:
- 1.0 посади лікаря чергового приймального відділення; 
- 1.0 посади лікаря-невропатолога (чергового) неврологічного відділення;
- 1.0посади бухгалтера;
- 1.0 посади машиніста котлів.
Згідно довідки № 9 виданої 25 вересня 2020 року заступником голови профспілкової організації КНП «Дубенська міська лікарня» Бабич О. - ОСОБА_1 в період з 01 серпня 2019 року по 14 липня 2020 року членом первинної профспілкової організації працівників охорони здоров`я КНП «Дубенська міська лікарня» не являвся (а.с.87 т.1).
В зв`язку із цим при скороченні ОСОБА_1 із займаної посади, згода профспілкової організації не потрібна. 
Наказом № 271-ос від 14 липня 2020 року (п.19) ОСОБА_1 було звільнено із 0,75 посади посади лікаря ортопед-травматолога травматологічного відділення та 0,25 посали лікаря ортопед-травматолога травматологічного пункту (а.с.88-89 т.1).
Згідно книги обліку руху трудових книжок (запис 282) ОСОБА_1 14 липня 2020 року отримав трудову книжку, про що підписався (а.с.90-91 т.1).
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що його звільнено із займаної посади незаконно, оскільки не було належним чином попереджено не пізніше як за 2 місяці про скорочення посади та не запропоновано іншої вакантної посади, яка б мала відповідати його освіті та кваліфікації.
       Положеннями ч.2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
       Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40 КЗпП України, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
       Відповідно до положень ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
       При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
       Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. 
       Згідно ст.42 КЗпП України при скороченні штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.
       26 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до КНП «Дубенська міська лікарня» із заявою про реалізацію переважного права на залишення на роботі під час скорочення чисельності та штату працівників (а.с.25 т.1). Однак. відповідь на його заяву була надана лише 24 липня 2020 року, тобто після його звільнення (а.с.132 т.1).
       На виконання ухвали суду від 11 грудня 2020 року про витребування у відповідача доказів на підтвердження обставин звільнення позивача у зв`язку із скороченням чисельності та штату у відповідача, ним не було надано суду штатний розпис КНП «Дубенська міська лікарня» на час звільнення ОСОБА_1 , наказ про зміну організації виробництва та праці, а тому у суді першої інстанції не знайшли доведення обставини, що у відповідача дійсно мало місце скорочення чисельності та штату працівників, тобто зміни в організації виробництва і праці та що відповідач дотримався процедури, передбаченої КзпП України при звільненні працівників у зв`язку із скорочення чисельності чи штату. 
       Відповідно до частини третьої і четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
       Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 

       Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( частина перша статті 76 ЦПК України).
       Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених цим Кодеком. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
       Вимогами частини другої статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні в них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
       Відповідач, не надавши докази у встановлені судом строки на обґрунтування правомірності звільнення позивача до суду першої інстанції, реалізував належні йому процесуальні права на власний розсуд.
       За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідач не виконав обов`язок перед позивачем про надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які існували на день звільнення, не довів чому саме звільненню підлягав ОСОБА_1 та чи дотримано його переважне право на залишення на посаді, чи дійсно мали зміни в організації виробництва та праці, чим порушив трудові права позивача, а тому наказ про звільнення позивача з посади у зв`язку зі скороченням штату працівників є незаконним та підлягає скасуванню з поновленням його на посаді.
       За ч.2 ст.235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
       При нарахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходив з розрахунку, що заробітна плата позивача в квітні 2020 року становила 6019,14 грн., в травні 2020 року 7352,03 грн., яка в розрахунку на 40 робочих дні (за два місяці) становить 334,30 грн. - середньоденна заробітна плата, що за 13 днів вимушеного прогулу складає 4345,90 грн. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача за період з 15 липня 2020 року по 01 серпня 2020 року (по дату влаштування на іншу роботу), тобто за 13 робочих днів, з розрахунку заробітку позивача за останні два місяці до звільнення становить 4345,90 грн., які суд обґрунтовано стягнув із відповідача.
       При визначені розміру спричиненої позивачу моральної шкоди суд підставно врахував характер, тривалість та обсяг спричинених моральних страждань внаслідок незаконного звільнення, вимушених внаслідок цього змін у житті позивача, ступінь вини відповідача, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і діями заподіювача, та стягнув з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
        Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Посилання на жодні нові докази на спростування висновків суду першої інстанції по суті вирішеного спору про поновлення позивача на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди апеляційна скарга КНП «Дубенська міська лікарня» не містить.
       Представник КНП "Дубенська міська лікарня", будучи належно повідомленим про розгляд справи, двічі не з`явився у судове засідання апеляційного суду, демонструючи відсутність заінтересованості у розгляді справи та з`ясуванні всіх обставин, прав і обов`язків сторін.
       Доводи апеляційної скарги стосуються виключно питання пропущення позивачем строку звернення до суду та безпідставного, на думку відповідача, поновлення такого строку судом першої інстанції.
       Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
       Як роз`яснено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 223 КЗпП (322-08) строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.
       Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.
       Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.
       Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки сторін.
       Як вбачається із матеріалів справи, трудова книжка була видана позивачу 14.07.2020 року (а.с.36, т.1), а до суду із позовом він звернувся 04.09.2020 року (а.с.61 т.1). 
       Посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду та безпідставне його поновлення судом не заслуговують на увагу апеляційного суду. Судом першої інстанції повною мірою з`ясовані обставини звернення до суду позивача поза межами такого строку із незначним їх пропуском, що було пов`язано із захворюванням адвоката Бондара Ю.М. на COVID-19, що підтверджується листками непрацездатності (а.с.57,58 т.1) медичними довідками про хворобу (а.с.59,60 т.1) у якого перебували всі документи та необхідні матеріали, підготовлені щодо даного позову. При цьому судом правильно з`ясовано, що договором про надання правової допомоги призначено конкретного адвоката для здійснення представництва ОСОБА_1 та саме йому було було передано документи, необхідні для надання правової допомоги (а.с.55 т.1). У зв`язку з підтвердженням у адвоката Бондаря Ю.М. хвороби (COVID-19) всі адвокати об`єднання пішли на самоізоляцію, що унеможливило будь-яку заміну адвоката з числа членів адвокатського об`єднання.
       За таких обставин, суд першої інстанції підставно поновив строк звернення ОСОБА_1 із позовом до Комунального некомерційного підприємства "Дубенська міська лікарня" Дубенської міської ради Рівненської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вирішив спір по суті із правильним встановленням всіх обставин справи, прав і обов`язків сторін.
       А тому, колегія суддів доходить висновку, що висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовуються, підстав для скасування рішення суду, виходячи із доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.
       Із апеляційної скарги на додаткове рішення суду вбачається, що відповідач посилається на те, що позивачем на підтвердження оплати правової допомоги в сумі 10000 грн. не надано належних доказів, що є підставою для відмови у задоволенні про відшкодування таких витрат. 
       Відповідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. 
       Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Таким чином, в розумінні наведеної норми законодавець передбачив, що сплаті підлягає компенсація витрат адвоката, яка встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Так, згідно ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (в тому числі і витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката), покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані:
- договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.);
- документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Така ж позиція висловлена Верховним Судом і у Постанові ВС від 09 червня 2020 року по справі № 466/9758/16-ц провадження № 61-39474св18, Постанові ВС в ід 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).
       З матеріалів справи вбачається, що у клопотанні про приєднання доказів на підтвердження судових витрат представником позивача долучено копію договору про надання правової допомоги від 14.07.2020 року, копія додаткової угоди до договору від 14.07.2020, копія акту здачі приймання послуг від 15.03.2021 року, в якому узгоджено, що вартість наданих правничих послуг становить 10000 грн.( а.с.181-183 т.1)
       Отже, сума гонорару 10000 грн. була обумовлена при укладенні з адвокатом договору; про подання доказів на підтвердження понесення правових витрат було заявлено до закінчення судових дебатів в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України; попередній розрахунок судових витрат було зазначено в позовній заяві від 07.09.2020 року, а тому твердження апеляційної скарги про недоведеність витрат на правову допомогу та неподання доказів таких витрат під час розгляду справи є надуманими і до уваги апеляційним судом не приймаються.
       У зв`язку із вищенаведеним колегією суддів не беруться до уваги, твердження апеляційної скарги про відсутність документального понесення вищевказаних витрат, так як ці обставини самі по собі не мають правового значення при наявності конкретно узгодженого гонорару адвоката у акті здачі приймання послуг від 15.03.2021 року. 
       На переконання апеляційного суду, вказаний розмір витрат на правову допомогу з урахування всіх обставин справи, часу затраченого адвокатом на підготовку процесуальних документів та участь у судових засіданнях є співмірним із виконаною адвокатом роботою, а відповідач не скористався своїм правом клопотати про зменшення розміру таких витрат, натомість повністю заперечуючи їх понесення позивачем.
       Отже, доводи апеляційної скарги КНП "Дубенська міська лікарня" висновків суду у додатковому рішенні не спростовують та не дають підстав для його скасування.
       Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права, які б слугували обов`язковою підставою для скасування судових рішень.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
        З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а ухвалені рішення суду та додаткове рішення суду - без змін. 
06 липня 2021 року до суду апеляційної інстанції поступило клопотання адвоката Бондара Ю.М. в інтересах позивача ОСОБА_1 про стягнення на його користь із відповідача 6000 грн. на професійну правову допомогу в апеляційному суді. Судові витрати позивача на професійну правову допомогу у зв`язку із апеляційним переглядом справи підтверджується належними доказами - договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 14.07.2020 року, додатковою угодою до договору про надання правової допомоги від 25 травня 2021 року у п.2 якого обумовлений гонорар адвокатського об`єднання за надання ОСОБА_1 правничої допомоги в суді апеляційної інстанції за взаємною згодою становить 6000 грн. За таких обставин та у відповідності до ст.141 ЦПК України вказані витрати слід покласти на відповідача, із якого стягнути на користь ОСОБА_1 6000 грн. судових витрат, понесених на професійну правову допомогу в апеляційному суді.
       Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив:
       Апеляційні скарги комунального некомерційного підприємства "Дубенська міська лікарня" Дубенської міської ради залишити без задоволення.
       Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 12 березня 2021 року та додаткове рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 8 квітня 2021 року залишити без змін.
       Судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Комунальне некомерційне підприємство "Дубенська міська лікарня" Дубенської міської ради в межах понесеної суми.
       Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Дубенська міська лікарня" Дубенської міської ради (м.Дубно вул.Львівська, 73 Рівненської області, код ЄДРПОУ 37624798) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді. 
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 26 липня 2021 року.
Головуючий         Дикун С.І.
Судді: Парандюк Т.С. Храпак Н.М.