ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/9567/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Юрко І.В. (доповідач), суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року в адміністративній справі №280/9567/20 (головуючий суддя першої інстанції Калашник Ю.В., рішення у повному обсязі складено та підписано 15.03.2021 року) за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» про стягнення заборгованості з фактичних витрат на виплату та доставку пенсії за віком, призначеної на пільгових умовах, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач 28.12.2020 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів», в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за Списком №1 за період лютий - жовтень 2020 року у розмірі 152252,08 грн. та за Списком №2 за період квітень - жовтень 2020 року у розмірі 6290,63 грн..
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затверджену Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року№21-1, та вказує, що відповідачем не відшкодовуються до Пенсійного фонду України фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком №1 за період лютий-жовтень 2020 року та списком №2 за період квітень-жовтень 2020 року громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у зв`язку із чим у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 158542,71 грн., яка належить стягненню. 
У зв`язку із частковою сплатою відповідачем боргу позивач зменшив суму позовних вимог та просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 117705,42 грн. (а.с.105).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за Списком №1, №2 у розмірі 117705,42 грн..
У задоволенні заяви Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» про розстрочення виконання судового рішення відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права. Судом першої інстанції не враховано, що відповідачем під час розгляду справи було сплачено суму боргу, про що свідчать відповідні платіжні доручення, надані разом із відзивом від 25.01.2021 року та заявою про долучення доказів від 23.02.2021 року. Крім того, апелянт вказує, що судом не враховано графік погашення заборгованості, який погоджений підприємством з пенсійним органом, а тому судом необгрунтовано відмовлено у розстроченні виконання рішення суду.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 
Відповідач - Державне підприємство «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, а також платником страхових внесків відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до виданих підприємством довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній та на підставі п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» колишнім працівникам ДП «Український НДІ спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №1 (а.с.14-15).
Відповідно до виданої відповідачем довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній та на підставі п.«б» - «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянину ОСОБА_8 призначена пенсія за віком на пільгових умовах відповідно за Списком №2 (а.с.12-13).
Згідно розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій відповідачу по вказаним громадянам за списком №1 за період лютий-жовтень 2020 року та списком №2 за період квітень-жовтень 2020 року нараховано борг з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах згідно п.«а» та п.п.«б-з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 158542,71 грн..
Розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій були направлені позивачем на адресу відповідача (а.с.18-48). 
Вказані обставини відповідачем не оскаржуються та не спростовуються.
У зв`язку із існуючою заборгованістю та не погашенням боргу у добровільному порядку, пенсійний орган звернувся до суду з даним позовом.
Під час розгляду справи позивачем подано заяву про зменшення суми позовних вимог та стягнення з відповідача суму боргу у розмірі 117705,42 грн., оскільки підприємством частково борг сплачено (а.с.105).
Відповідач подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому, крім іншого, просив розстрочити виконання судового рішення відповідно до графіку, який направлено до пенсійного органу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на момент розгляду справи в суді сума заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсії, призначеної на пільгових умовах по Спискам №1 та №2 в розмірі 117705,42 грн. відповідачем не сплачена, заборгованість перед ПФУ не погашена. 
Відмовляючи у задоволенні заяви про розстрочення виконання судового рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення.

Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Порядок нарахування та сплати пенсійним органом зазначеним у позові особам
пільгових пенсій за Списками №1 та №2, розмір призначених таким особам пенсій, як і порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, відповідачем не оскаржується та не спростовується, а тому рішення суду в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється. 
З матеріалів справи вбачається, і це не заперечується відповідачем, що на час подання адміністративного позову згідно розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій по вказаним громадянам за списком №1 за період лютий-жовтень 2020 року та списком №2 за період квітень-жовтень 2020 року Державному підприємству «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» нараховано борг з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах згідно п.«а» та п.п.«б-з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 158542,71 грн..

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що підприємством під час розгляду справи було сплачено суму боргу, про що свідчать відповідні платіжні доручення, надані разом із відзивом від 25.01.2021 року та заявою про долучення доказів від 23.02.2021 року. 
Дійсно, долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями №977 від 19.01.2021 року та №1032 від 24.02.2021 року підтверджується факт сплати відповідачем на погашення боргу відшкодування витрат пенсійного органу на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, грошових коштів у розмірі 17211 грн. та 17211,00 грн., загалом 34422,00 грн. (а.с.65, 102).
Проте, рішенням суду стягнуто з відповідача в погашення боргу кошти в розмірі 117705,42 грн., що в порівнянні з первинним розміром позовних вимог є меншим на 40837,71 грн..
Таким чином, судом першої інстанції зараховано в погашення боргу не 34422,00 грн. (як зазначає апелянт за платіжними дорученнями), а зараховано за заявою пенсійного органу 40837,71 грн..
Зазначене спростовує посилання відповідача про неврахування судом першої інстанції сплачених сум в погашення боргу.
Інших доказів про сплату боргу, в тому числі в повному обсязі, відповідач судам першої та апеляційної інстанції не надано та в матеріалах справи такі докази відсутні. 
При цьому, за наявності непогашеного боргу в розмірі 117705,42 грн., розмір якого апелянтом не спростовано, вимоги апеляційної скарги про відмову в задоволенні позову в повному обсязі є нелогічними та необгрунтованими.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що судом при постановленні рішення не враховано графік погашення заборгованості, який погоджений підприємством з пенсійним органом, а тому судом необгрунтовано відмовлено у розстроченні виконання рішення суду.
З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність узгодженого графіку погашення заборгованості не потребує його судового затвердження та не впливає на вирішення справи про стягнення боргу.
Суд зауважує, що норми ст. 378 КАС України не містять конкретного переліку обставин для відстрочення або розстрочення виконання судового акта, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Таким чином, для розстрочення виконання рішення суду повинна бути наявність обставин, що ускладнюють виконання. На підтвердження факту існування таких обставин заявник повинен подати суду докази, відповідно до вимог статей 72-80 КАС України.
Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що він віднесений до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, виготовляє металургійну продукцію спеціального призначення, яка використовується в оборонній промисловості.
Також, у клопотання про відстрочення виконання судового рішення відповідач посилався на карантинні обмеження, викликані коронавірусною хворобою.
Проте, суд зазначає, що відповідач не надав судам першої та апеляційної інстанцій жодних доказів, яким чином зазначені ним обставини, ускладнюють виконання судового рішення.
Крім того, відповідач не позбавлений права звернутись до суду з окремою заявою з питання щодо розстрочення виконання судового рішення у відповідності до вимог статті 378 КАС України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року в адміністративній справі № 280/9567/20 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року в адміністративній справі № 280/9567/20 залишити без змін. 
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак