ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7610/20  Номер провадження 22-ц/814/1541/21	Головуючий у 1-й інстанції Погрібняк О. М.  Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Бондаревської С.М.
       суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
       на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 квітня 2021 року
       у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 21 вересня 2007 року між ним та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. 
За умовами цього договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг.
Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 11 жовтня 2020 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 37977 грн. 12 коп., яка складається з 27 806 грн. 42 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 10 170 грн. 70 коп. заборгованості за простроченими відсотками.
Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованості за кредитним договором № б/н від 21 вересня 2007 року у розмірі 37 977 грн. 12 коп., яка складається з 27 806 грн. 42 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 10 170 грн. 70 коп. заборгованості за простроченими відсотками та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 квітня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 21 вересня 2007 року у розмірі 27 806 грн. 42 коп. В іншій частині позовних вимог – відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
Частково не погодившись з даним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення районного суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити. В іншій частині рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Вказувало, що судом першої інстанції не враховано того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, оскільки банком надано суду анкету-заяву, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що він згоден, що дана заява із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між банком та відповідачем договір надання банківських послуг. Позичальник ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. 
Вважає, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Позивачем надано до суду належні допустимі і достатні докази того, що нарахування та стягнення процентів з відповідача – є правомірним.
При цьому посилалося на те, що суд першої інстанції не врахував правову практику, викладену у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі №127/7543/17, від 23 грудня 2019 року у справі №375/250/18.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в оскаржуваній частині, апеляційний суд виходить з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 21 вересня 2007 року відповідачем у справі ОСОБА_1 підписано заяву, в якій зазначено, що він згоден з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
В обґрунтування позовних вимог Банк надав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість  відповідача за вказаним кредитним договором становить 37 977 грн. 12 коп. та складається з 27 806 грн. 42 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 10 170 грн. 70 коп. заборгованості за простроченими відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21 вересня 2007 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомилася і погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, штрафних санкцій за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка умов та Правил надання банківських послуг із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено також у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що банком не надано доказів про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, а у відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. 
В той же час, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи банку, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
        Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
        Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичаль-никові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
        Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
        Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
        Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підпри-ємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загаль-ного користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
        За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
               Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», «Тарифи Банку». 
       Але матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов і правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
       Тоді як роздруківка із сайту позивача не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною по справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року.
       За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про умови кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин (правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 по справі№342/180/17).
        Надані банком Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 21 вересня 2007 року, укла-деним між ПриватБанком та відповідачем ОСОБА_1 , станом на 11 жовтня 2020 року, позивач обраховує заборгованість за тілом кредиту в розмірі 27 806 грн. 42 коп.
Саме на зазначену суму заборгованості районний суд визнав позовні вимоги обґру-нтованими, з огляду на те, що заборгованість за процентами, за відсутності належних доказів, є безпідставно нарахована позивачем та стягненню не підлягає.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту – сторонами не оскаржується, а відтак не є предметом апеляційного розгляду.
Доводи апеляційної скарги про узгодження сторонами розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, не дають підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, оскільки з наявних у справі доказів слідує, що відповідно до заяви від 21 вересня 2007 року сторонами погоджена сума кредитного ліміту в розмірі 6 000 грн. та саме в межах зазначеної суми було визначено розмір процентної ставки 3% в місяць, строк дії кредитного ліміту та порядок погашення заборгованості. 
Оскільки інші умови за вказаним договором, в тому числі і щодо збільшення як суми кредитного ліміту, так і процентної ставки за користування кредитними коштами, сторонами не визначались, – підстави для стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 10 170 грн. 70 коп. – відсутні. 
За встановлених обставин безпідставним є посилання позивача і на неврахування районним суд правових позицій , викладених у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року по справі №127/7543/17, від 23 грудня 2019 року у справі №375/250/18, з огляду на те, що проценти нараховувалися на суму узгоджену в анкеті заяві, а іншому випадку апеляційний суд вийшов за межі доводів апеляційної скарги.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, – не вбачається.        

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, – 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» -  залишити без задоволення.
       
Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                 Бондаревська С.М.

Судді: Абрамов П.С.                                

Пилипчук Л.І.