ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа №640/1200/20                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року                                                                      м. Київ
остий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді                                                                      Ключковича В.Ю.,
суддів                                                                                          Беспалова О.О.,
                                                                                                    Парінова А.Б..,
за участю 
секретаря судового засідання                                                            Вітчинкіної К.О.,
представника позивача                                                            не з`явився,
представника відповідача                                                            Осадчого О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЗОНЕ» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЗОНЕ» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЗОНЕ» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просило визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення №0282615572, №0292615572, №0302615572 від 20.09.2019.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «ОЗОНЕ» подало апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що договори укладені між ТОВ «ОЗОНЕ» та TOB «АККАНТА ГРУП» виконано кожною стороною цих договорів та підтверджується первинними документами, а також податковими накладними. Наявні в матеріалах справи первинні документи не містять недоліків і порушень щодо їх оформлення, отже складені за результатами господарських операцій між позивачем та ТОВ «АККАНТА ГРУП», документи (договори, рахунки, акти виконаних робіт та інші первинні документи) відповідають всім вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що свідчить про те, що господарські операції ТОВ «ОЗОНЕ» з контрагентом ТОВ «АККАНТА ГРУП» мали реальний характер, призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин, а отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Також, позивач вважає, що податковий орган та суд першої інстанції помилково посилаються як на підставу для невизнання первинних документів на результати допиту свідка ОСОБА_1 , - директора ТОВ «АККАНТА ГРУП», який надав суперечливі пояснення та можливо такі свідчення є неправдивими або наданими під тиском. Такі пояснення/допит не можуть слугувати доказами, на яких можуть ґрунтуватися обставини нібито несплати податків позивачем чи ненадання послуг за договором між позивачем та ТОВ «АККАНТА ГРУП» №0112/3. Зокрема позивач зауважує, що вироку щодо його контрагента ні на час укладання вказаного договору, надання послуг ні на даний час не має.
ТОВ «ОЗОНЕ» звертає увагу що порушення контрагентом правил здійснення податкової дисципліни та господарської діяльності не може бути підставою для позбавлення платника (позивача у справі) права на отримання податкової вигоди за умови відсутності доказів недобросовісності такого платника. Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентом з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагента.
Крім того, позивач посилається в апеляційній скарзі на числену практику Верховного Суду в аналогічних спорах.
08.07.2021 до суду апеляційної інстанції від Головного управління Державної податкової служби в місті Києві надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду від 13.04.2021 - без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що факт укладення договору не є беззаперечним доказом реальності здійснення господарської операції; натомість позивачем не доведено реальність господарських операцій по відносинам із ТОВ «АККАНТА ГРУП», що виключає правомірність формування витрат у межах спірних правовідносин, отже рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є законним та обґрунтованим.
Крім того, відповідач зауважує, що матеріали справи не містять доказів наявності відповідних ліцензій у ТОВ «АККАНТА ГРУП» на проведення монтажно-будівельних робіт, наявності технічної та ресурсної можливості здійснити такі роботи власними силами чи доказів залучення ТОВ «АККАНТА ГРУП» субпідрядників. В той же час допитаний ОСОБА_1 заперечував свою участь у діяльності вказаного товариства, що ставить під сумнів відповідні господарські операції, факт надання послуг та їх реальність.
Також відповідач просить суд апеляційної інстанції застосувати приписи ч. 9 ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України та винести окрему ухвалу, оскільки свідчення в суді першої інстанції ОСОБА_2 не відповідають дійсності.
ГУ ДПС у м Києві просить суд апеляційної інстанції, керуючись ч. 6 ст. 94 та ч. 3 ст. 180 Кодексу адміністративного судочинства України не брати до уваги та виключити з числа доказів договори та додатки до них, які підписані ОСОБА_1 , директором ТОВ «АККАНТА ГРУП».
На обґрунтування своєї правової позиції, відповідач також посилається на відповідну практику Верховного суду в аналогічних спорах.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №640/1200/20 та призначено судове засідання на 21.07.2021.
20.07.2021 до Шостого апеляційного адміністративного суду подано клопотання позивача про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що у представника ТОВ «ОЗОНЕ» підозра на гостру респіраторну хворобу COVID-19.
В судове засідання, призначене на 21.07.2021 прибув представник відповідача, вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, надав обгрунтування своєї правової позиції у даній справі, правом на надання додаткових пояснень не скористався.
Колегія суддів, розглянувши клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, прийшла до висновку про його необгрунтованість та відсутність підстав для задоволення, оскільки будь-яких доказів на підтвердження зазначених в такому обставин, не надано, зокрема доказів звернення до лікувального закладу, тощо, крім того не вказано підстав неможливості прибуття до судового засідання іншого представника ТОВ «ОЗОНЕ». Отже, колегія суддів протокольною ухвалою відмовила в задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та постановила здійснити такий розгляд на вказаної явки сторін. 
У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у м. Києві була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЗОНЕ», про що складено Акт від 23.08.2019 №185/26-15-14-07-02-10/37142268 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЗОНЕ» (код 37142268) (тел.: НОМЕР_1 , НОМЕР_1 )».
Перевіркою встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «ОЗОНЕ»:
- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за 2017 рік на суму 1 435 370 грн., заниження податку на прибуток за 2017 рік на суму 191 633 грн.;
- пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами, в результаті чого занижено податок на додану вартість за грудень 2017 року на суму 500 000 грн.
На підставі Акта перевірки від 23.08.2019 №185/26-15-14-07-02-10/37142268 Головним управлінням ДПС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення:
- форма «Р» №0302615572 від 20.09.2019, яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 750 000,00 грн., в тому числі за основним платежем - 500 000,00 грн. і штрафними санкціями - 250 000,00 грн.;
- форма «П» №0292615572 від 20.09.2019, яким товариству зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 435 370,00 грн.;
- форма «Р» №0282615572 від 20.09.2019, яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 287 450,00 грн., в тому числі за основним платежем - 191 633,00 грн. і штрафними санкціями - 95 817,00 грн.
За результатом адміністративного оскарження, рішенням ДПС України від 12.12.2019 №12755 16/99-99-98-05-02 податкові повідомлення-рішення від 20.09.2019 залишені без змін, скарга позивача від 17.10.2019 №41 - без задоволення.
Вважаючи податкові повідомлення-рішення від 20.09.2019 №0292615572, №0282615572, №0302615572 протиправними, товариство з обмеженою відповідальністю «ОЗОНЕ» звернулося з даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено реальність господарських операцій по відносинам із ТОВ «АККАНТА ГРУП» та виконання таким контрагентом будівельно-монтажних робіт за договором №0112/3, тому правомірність формування податкового кредиту у межах спірних правовідносин виключена.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ТОВ «ОЗОНЕ» зареєстроване Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією 23.06.2010. Видами діяльності товариства є: - 46.51 - оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням; - 46.49 - оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; - 46.66 - оптова торгівля іншими офісними машинами й устаткуванням; - 41.20 - будівництво житлових і нежитлових будівель; - 74.90 інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у.; - 71.12 - діяльність у сфері інжинірінгу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах. Основним видом діяльності товариства є: 61.20 - діяльність у сфері безпроводного електрозв`язку. Станом на 01.01.2017 року загальна чисельність працюючих у ТОВ «ОЗОНЕ» складала 108 осіб, станом на 31.12.2017 року - 101 особа.
01.04.2014 між ТОВ «ОЗОНЕ», в особі директора Ахмет Гюллюлю та ТОВ «АСТЕЛІТ» було укладено договір підтримки мережі радіозв`язку №АТМ14USE323. Відповідно до пунктів 1.1 статті 1 Предмет Договору: «В порядку та на умовах, визначених цим договором, Виконавець зобов`язується протягом всього строку дії цього Договору за завданням Замовника виконувати/надавати в Операційних зонах визначених у Додатку №3 до цього Договору наступні типи робіт/послуг (надалі - Роботи):
1.1.1. Планово-перодичне обслуговування…;
1.1.2. Аварійно-відновлювальні роботи…;
1.1.3. Нестандартні роботи (включаючи надання обладнання з монтажем…,
А Замовник зобов`язується приймати та оплачувати належним чином виконані Роботи.»
Відповідно до статті 7 вказаного Договору: «Виконавець не має права залучати субпідрядників до виконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором.»
За умовами пункту 2 Додаткової угоди №8 від 31.10.2017 до Договору підтримки мережі радіозв`язку №АТМ14USE323 від 01.04.2014 виконавець зобов`язується розпочати виконання робіт за Договором в Операційних регіонах, визначених в п. 1 цієї Додаткової угоди, починаючи з 00 годин 00 хвилин 01 листопада 2017 року.
15.08.2016 між ТОВ «ОЗОНЕ», в особі директора Ахмет Гюллюлю та ТОВ «ЛАЙФСЕЛЛ» було укладено договір №AMN16USE469 відповідно до розділу 1 якого: «…Підрядник зобов`язується за окремим Замовленням Замовника надати замовнику Послуги та/або виконати Роботи, спрямовані на створення об`єктів мережі рухомого (мобільного) зв`язку Замовника…».
Відповідно до підпункту 3.1.1 розділу 3 Права та обов`язки Підрядника вказаного договору: «При залученні Підрядником будь-яких третіх осіб до надання Послуг та/або виконання Робіт, у письмовій формі узгодити із замовником їх залучення…». Аналогічні за змістом приписи містяться у підпункті 3.2.1. розділу 3 Права та обов`язки Підрядника та розділі 5 вказаного Договору та умови Додатку 5 опис послуг до договору №AMN16USE469 від 15.08.2016.
Колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять згоди ТОВ «ЛАЙФСЕЛЛ» на залучення позивачем до виконання робіт субпідрядників.
01.12.2017 між ТОВ «ОЗОНЕ» в особі директора Галлюлю Ахмета та ТОВ «АККАНТА ГРУП» в особі директора ОСОБА_1 , було укладено договір №0112/3, відповідно до умов якого Виконавець зобов`язується за завданням Замовника надати послуги з планово-періодичного обслуговування (ППО) базових станцій та будівельно-монтажні роботи (Додаток 1).
Колегією суддів встановлено, що залучення субпідрядників за умовами вказаного Договору не передбачено.
На виконання домовленостей складені 27.12.2017 акти надання послуг №№1, 2, 3, 4, 5, 6 за відповідними адресами у місті Маріуполь на загальну суму 3 000 000 грн.
ТОВ «АККАНТА ГРУП» були видані та зареєстровані податкові накладні за грудень 2017 року №№129, 131, 132, 128, 123, 125, 127, 133, 126, 124, 130, 141 на загальну суму 3 000 000 грн.
Матеріалами справи підтверджено що основним видом діяльності ТОВ «АККАНТА ГРУП» є: - 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля. Кількість працюючих - 1 особа - керівник ОСОБА_1 .
Однак, допитаний як старшим оперуповноваженим ОУ ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві старшим лейтенантом податкової міліції Ігнатенко В.С. в рамках кримінального провадження №42018101060000062 від 03.03.2018 за ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України, так і судом першої інстанції по даній адміністративній справі в якості свідка, ОСОБА_1 повідомив про свою необізнаність та непричетність ані до створення ТОВ «АККАНТА ГРУП», ані до фінансового-господарської його діяльності.
Представник позивача в суді першої та апеляційної інстанції вказував на суперечливість показів свідка ОСОБА_1 , втім колегія суддів звертає увагу апелента, що судом першої інстанції перешкод для допиту свідка не встановлено, а отже такі свідчення, надані під присягою, є допустимим доказом.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до наданих, в суді першої інстанції, у якості свідка показів ОСОБА_2 про його співпрацю з ТОВ «АККАНТА ГРУП», оскільки умови договору між позивачем та ТОВ «АККАНТА ГРУП» не передбачали залучення субпідрядників фізичних чи юридичних осіб для виконання робіт.
29.12.2017 року між ТОВ «ОЗОНЕ» (Боржник) та ТОВ «АККАНТА ГРУП» (Первісний кредитор) та ТОВ «Україна БУДМОНТАЖ» (Новий кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги №1412 відповідно до пункту 1.2. Розділу 1 загальні положення : «За даним Договором до Нового Кредитора переходить право вимагати (замість Первісного Кредитора) від Боржника належного та реального виконання наступних обов`язків: право вимоги боргу на загальну суму 3 000 000 грн. який виник в рамках виконання умов договору про надання послуг №0112/3 від « 01» грудня 2017 року між первісним Кредитором та Боржником.» 
Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст.198 ПК України).
Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).
Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.
За змістом наведених норм, право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (робіт, послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема щодо податкового кредиту - податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України) сум витрат на придбання товару (робіт, послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (робіт, послуг).
Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (із змінами та доповненнями) (далі - Закон №996-ХІV) зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.
Виходячи з вимог п. 2, ст. 3 Закону №996-ХІV, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995  за №168/704 (далі - Положення №88), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Статтею 9 Закону №996-ХІV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з п. 2.4 Положення №88 первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 Положення №88 забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом №996-ХІV.
Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2. ст. 138 ПК України).
Для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених позивачем у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону №996-ХІV.
Зі змісту Акту перевірки від 23.08.2019 №185/26-15-14-07-02-10/37142268 слідує, що контролюючим органом поставлено під сумнів реальність господарських відносин ТОВ «ОЗОНЕ» із контрагентом ТОВ «АККАНТА ГРУП», оскільки є ознаки нереальності здійснення операцій: відсутній рух активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції, відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості для вчинення задекларованих господарських операцій. Крім того, особа зареєстрована керівником ТОВ «АККАНТА ГРУП» у ході кримінального провадження №42018101060000062 заперечила свою причетність до даного товариства.
Суд апеляційної інстанції в даному випадку зазначає, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентами на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування витрат та податкового кредиту.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, підприємство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18.07.2019 у справі №813/6835/14.
На підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «АККАНТА ГРУП» до матеріалів справи позивачем додано вказані вище копії первинних документів, втім колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що такі документи не можуть беззаперечно свідчити про реальність виконання господарських зобов`язань, оскільки в своїй сукупності, зокрема відсутність погодження на залучення позивачем субпідрядників та відсутність можливості такого залучення відповідно до договору №0112/3, вказує на формальний характер операцій.
Як встановлено приписами податкового законодавства, підставами для віднесення до складу сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції, якщо вона спричинила реальні зміни майнового стану платника податків. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Про відсутність факту здійснення господарської операції може свідчити, зокрема те, що результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару/надання послуг особою, яка ніколи не продавала товару/не надавала послуг, тощо).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 06.05.2020 у справі №810/4434/16. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, підприємство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Однак, допитаний як старшим оперуповноваженим ОУ ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві старшим лейтенантом податкової міліції Ігнатенко В.С. в рамках кримінального провадження №42018101060000062 від 03.03.2018 за ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України, так і судом першої інстанції по даній адміністративній справі в якості свідка, ОСОБА_1 повідомив про свою необізнаність та непричетність ані до створення ТОВ «АККАНТА ГРУП», ані до фінансового-господарської його діяльності.
Такі свідчення підтверджують те, що дії позивача не були спрямовані на реальне настання наслідків, а лише на формування первинних документів за наслідками неіснуючих операцій. 
Господарські операції з ТОВ «АККАНТА ГРУП», за наслідками яких позивачем сформовано податковий кредит, відбулися на підставі первинних документів, що виписані та підписані саме директором - ОСОБА_1 , тобто особою яка заперечує здійснення фінансово-господарської діяльності вказаного підприємства, а, отже, такі документи не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважною особою, та як наслідок не можуть визнаються такими, що посвідчують факт надання послуг.
Отже, є безпідставним формування даних податкового обліку на підставі таких первинних документів.
У контексті вищезазначених обставин суд апеляційної інстанції виходить із того, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.
Разом з цим, та обставина, що контрагент позивача на момент здійснення спірних господарських операцій був зареєстрований як юридична особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, не дає підстав вважати, що він мав на меті настання реальних правових наслідків.
Крім того, додатково колегія суддів враховує, що за результатами аналізу Єдиного реєстру податкових накладних відповідачем не встановлено наявність фізичних, технічних та технологічних можливостей у ТОВ «АКАНТА ГРУП» для вчинення господарських операцій, необхідних для ведення фінансово-господарської діяльності підприємства, характерні для реального сектору економіки.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною 2 ст. 74 КАС України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Разом з тим, позивач не надав будь-яких доказів, які б підтверджували реальність (товарність) здійснення господарських операцій із ТОВ «АКАНТА ГРУП». 
Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності з урахуванням доводів наведених як підприємством так і контролюючим органом, колегія суддів приходить до висновку, що за конкретно встановлених обставин у справі на підставі оцінених доказів, враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, податковий орган довів факт необґрунтованості отриманої платником податку податкової вигоди, оскільки за спірними операціями оформлювалися первинні документи за підписом особи, яка заперечує свою причетність до діяльності такого підприємства та податкові накладні без фактичного виконання контрагентом обумовлених операцій, чим створювалась видимість реального здійснення господарських операцій та правомірність формування сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами реальність господарських взаємовідносин із ТОВ «АКАНТА ГРУП», а висновки контролюючого органу про те, що такі взаємовідносини не мали реального характеру є обґрунтованими.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Щодо тези відповідача, наведеної у відзиві на апеляційну скаргу щодо постановлення окремої ухвали внаслідок, на думку відповідача, неправдивих показів в якості свідка в суді першої інстанції ОСОБА_2 , колегія суддів приходить до висновку про відсутність у ст. 249 КАС України такої підстави для винесення окремої ухвали як неповнота, невідповідність тощо показів свідка. Крім того, колегія суддів звертає увагу відповідача, що вказаний свідок був під особистий підпис на присязі свідка, наявній в матеріалах справи, попереджений судом першої інстанції про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача, зазначеного у відзиві на апеляційну скаргу, про виключення з числа доказів всі документи, які підписані ОСОБА_1 , оскільки підстав для застосування ч. 6 ст. 94 та ч. 3 ст. 180 КАС України не вбачається.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЗОНЕ» залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 липня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                      В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                    А.Б. Парінов