П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 509/5647/20	
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Димерлія О.О.
суддів  Єщенка О.В. ,  Танасогло Т.М. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року по справі №509/5647/20 за позовом ОСОБА_1 до Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 (далі – позивачка) звернулась до суду з позовом, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 29.10.2020 року Про відмову в реєстрації місця проживання малолітньої дитини – ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Авангардівську селищну раду Овідіопольського району Одеської області здійснити реєстрацію місця проживання малолітньої дитини – ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.10.2020 року позивачка втретє звертається до відповідача з заявою про реєстрацію місця проживання свого малолітнього сина. На підставі наданих для реєстрації документів, батьки малолітньої дитини зареєстровані за різними адресами, але фактично постійно мешкають разом за адресою вказаній у заяві.
Відповідно до п.18 Правил реєстрації місця проживання, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву. У поданій заяві про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини в присутності особи, яка приймала заяву, батьком дитини особисто зазначено про надання згоди на реєстрацію дитини за вказаною адресою.
Крім того, реєстрація місця проживання новонародженої дитини може здійснюватись також на підставі направлених органами соціального захисту населення даних, які зазначив законний представник, з яким постійно проживає дитина, у заяві про призначення допомоги при народженні дитини. ОСОБА_1 одразу після народження дитини, звернулась до суб`єкта надання адміністративних послуг – Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану, для отримання комплексної послуги «єМалятко». Інформація про місце проживання дитини, відповідно до закону була надана у заяві про призначення допомоги.
У свою чергу, позивачці було рекомендовано звернутись до відповідних виконавчих органів сільської, селищної або міської ради за місцем мешкання, оскільки для отримання повного пакету послуг в рамках проекту «єМалятко», необхідна реєстрація місця мешкання дитини за адресою мешкання батьків, або одного із них.
Згідно до положень п.11 вказаних вище Правил, рішення про відмову в реєстрації місця проживання з підстави неподання необхідних документів не може бути прийнято у разі проведення державної реєстрації місця проживання новонародженої дитини відповідно до Порядку надання комплексної послуги «єМалятко».
За наслідками розгляду зазначеної Одеським окружним адміністративним судом 09 квітня 2021 року прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Скаржник у своїй апеляційній скарзі, звертає увагу апеляційного суду, що відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_1 суперечить в першу чергу інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав і свобод. 
Також позивачка зазначає, що відмова у реєстрації малолітньої дитини за місцем проживання батьків порушує її права, які гарантовані Конвенцією «Про права дитини», суть якої зводиться до того, що в усіх діях щодо дитини, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої та апеляційної інстанцій установлено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 . (а.с.9)
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11)
29.10.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області із заявою про реєстрацію місця проживання малолітнього сина за адресою: АДРЕСА_1 . 
До заяви позивачкою було додано:
- Договір купівлі-продажу від 27.04.2020 р., відповідно до якого, їй на праві приватної власності належить садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці, площею 0,0634 га, кадастровий номер якої 5123783200:01:003:0131;(а.с.12) 
- Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.04.2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1410343851237;(а.с.13) 
- робочий проект реконструкції газопостачання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;(а.с.15-23) 
- Довідку ГО «Лебідь» від 17.09.2020 року про членство ОСОБА_1 у громадській організації «Садове товариство «Лебідь», із зазначенням, що за останньою закріплено земельну ділянку, з забудовою за адресою ГО «Лебідь», вул. 15 лінія, буд.85.(а.с.28)
Разом з цим, позивачці відмовлено в реєстрації місця проживання малолітнього сина за вказаною адресою. (а.с.25 зворотній бік)
В обґрунтування відмови у реєстрації місця проживання зазначено: 
- відсутнє право власності на житлове приміщення;
- неповнолітня дитина реєструється разом з одним із батьків, відповідно до положень п.п.11,18 Правил реєстрації місця проживання.
Вважаючи вищезазначене рішення відповідача протиправним, позивачка звернулася до суду з позовною заявою про його скасування.
Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог чинного законодавства України, при реєстрації місця проживання особи, яка не досягла 14 років, не є можливим проведення реєстрації місця проживання малолітньої дитини окремо від її батьків (чи одного з них). Приписами Правил реєстрації місця проживання установлено вимогу стосовно реєстрації малолітньої дитини, а саме – за місцем реєстрації одного з батьків.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», який регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.
Положеннями ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV) визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. 
Статтею 3 цього ж Закону передбачено, що :
вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; 
місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; 
реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
Реєстрація місця проживання особи передбачена ст.6 наведеного Закону, якою зокрема передбачено, що батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону № 1382-IV для реєстрації особа або її законний представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):
- письмову заяву;
- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;
- квитанцію про сплату адміністративного збору;
- документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;
- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Статтею 9-1 Закону № 1382-IV визначено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: 
- особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; 
- у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; 
- для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.
Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.
Колегія судів наголошує, що законодавством визначено чіткий перелік документів для реєстрації і підстав для відмови в ній, який є вичерпним.
При цьому, положеннями Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» заборонено вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів (ч. 8 ст. 6 Закону).
Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів установлено Правилами реєстрації місця проживання і Порядком передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 (далі – Правила № 207).
Згідно до положень п. 8 Правил № 207, за бажанням батьків чи одного з них документи, передбачені цією статтею для реєстрації місця проживання дитини, можуть бути подані органам державної реєстрації актів цивільного стану під час проведення державної реєстрації народження дитини. Органи державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України, направляють зазначені документи органам реєстрації для реєстрації місця проживання новонародженої дитини.
Реєстрація місця проживання новонародженої дитини може здійснюватися також на підставі направлених органами соціального захисту населення даних, що зазначив законний представник, з яким постійно проживає дитина, у заяві про призначення допомоги при народженні дитини.
Пунктом 11 Правила № 207 установлено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. 
Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.
Приписи п.18 Правил № 207 передбачають, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:  
1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8; 
2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження; 
3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу); 
4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. 
У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); 
5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); 
6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).
У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Отже, для реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей особа подає, зокрема, свідоцтво про народження дітей, дані щодо реєстрації місця проживання одного із батьків та письмову згоду іншого з батьків на проведення реєстрації дітей за бажаною адресою, також, заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи, (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання). 
Документи, що підтверджують право на проживання в житлі не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).
З аналізу наведених норм законодавства слідує, що за загальним правилом місцем проживання неповнолітніх дітей, є місце проживання їх батьків або одного з них. 
Відтак, діючим законодавством не закріплено обмеження щодо реєстрації дитини, а лише установлено певний порядок її реєстрації, а саме: реєстрація місця проживання неповнолітніх дітей за адресою місця розташування житла можливе тільки за умови реєстрації у ньому одного із батьків.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що за адресою АДРЕСА_1 , за якою матір хоче зареєструвати місце проживання свого малолітнього сина ( ОСОБА_2 ), ані батько, ані позивачка не зареєстровані.
Окрім цього, не заперечуючи те, що Правила № 207 визначають саме такий порядок реєстрації неповнолітньої дитини, позивачка вказує на те, що зазначені Правила не узгоджуються, зокрема, з Конвенцією «Про права дитини» принципи якої зводяться до того, що в усіх діях щодо дитини, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
З приводу таких аргументів позивачки слід зазначити те, що на здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Приписами частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України установлено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Стаття 160 Сімейного кодексу України закріплює право батьків на визначення місця проживання дитини, де вказано, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Також слід розмежовувати підстави для визначення місця проживання дитини, які закріплені у ст.29 ЦК України та ст.160 Сімейного кодексу України, та підстави для реєстрації дитини за місцем проживання, які визначені у Законі України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон №1382) та конкретизовані у Правилах №207.
Як було зазначено вище, згідно із ст.3 Закону №1382, реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
При цьому, місце реєстрації особи і місце її реального постійного проживання можуть не співпадати.
При визначенні місця проживання дитини на підставі положень ст.29 ЦК України та ст. 160 Сімейного кодексу України головним є не те, де дитина юридично зареєстрована, а те, з ким фактично вона проживає.  Однак даний спір не є спором щодо визначення місце проживання дитини.
Колегія суддів зазначає, що закріплений у п.18 Правил порядок реєстрації місця проживання дитини разом з одним із батьків направлений на забезпечення інтересів дитини та дотримання положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки вимагає реєстрацію місця проживання неповнолітніх дітей за адресою місця розташування житла тільки за умови реєстрації у ньому одного із батьків.
Така законодавча умова не може розцінюватися як втручання в права та інтереси дітей, оскільки поняття «місця проживання» та «місце реєстрації» є різними за змістом.
Разом з цим, при вирішенні питання щодо реєстрації дітей за місцем проживання батьків або одного з них, відповідач не наділений дискреційними повноваженнями, які б надавали йому право приймати найкраще рішення в інтересах дітей з декількох можливих варіантів рішень.
При вирішенні такого питання функції суб`єкта владних повноважень обмежені виключно перевіркою відповідності наданого пакету документів тим вимогам, які визначені Законом №1382 та Правилами №207. У випадку відповідності поданого пакету документів вимогам законодавства у відповідача виникає обов`язок здійснити реєстрацію, а у випадку невідповідності, відмовити у такій реєстрації.
Таким чином, аргументи позивачки про порушення Конвенції «Про права дитини», у контексті спірних відносин, є безпідставними.
За таких обставин, установивши зазначені обставини справи, а також з урахуванням положень Правил реєстрації місця проживання, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість відмови у реєстрації місця проживання малолітньої дитини.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
Згідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи позивача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року по справі №509/5647/20 за позовом ОСОБА_1 до Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Танасогло Т.М.