ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/1667/21	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/422/21 	Доповідач - Щавурська Н.Б.	
Категорія - 331060000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Щавурська Н.Б. 
суддів -  Парандюк Т. С., Сташків Б. І., 
секретаря - Сович Н.А. 
сторін - позивача ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2021 року, постановлену суддею Дзюбичем В.Л. у цивільній справі № 607/1667/21 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії, в обґрунтування якого зазначив, що 25 червня 2009 року його матір`ю ОСОБА_3 на його ім`я було складено заповіт на земельний пай площею 2,51 га. Однак, у зв`язку з досягненням ним пенсійного віку його сестра ОСОБА_2 переконала ОСОБА_3 скласти новий заповіт на її користь, чим порушила його конституційні права. Оскільки, у нього немає жодних підтверджуючих документів, які б доводили факт його родинних відносин із матір`ю ОСОБА_3 , просив встановити такий факт та зобов`язати ОСОБА_2 надати йому копії документів: свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , паспорта ОСОБА_3 , нового заповіту, свідоцтва про шлюб батьків, документа огляду тіла покійної національною поліцією, документа огляду тіла покійної лікарем. Окрім цього, просив суд забезпечити вказаний позов шляхом заборони вчиняти нотаріальні дії за новим заповітом ОСОБА_3 . 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти нотаріальні дії відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права й направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що він звернувся з позовною заявою 29 січня 2021 року, а вже 01 лютого 2021 року судом було прийнято оскаржувану ухвалу, в надто короткий термін та без повідомлення учасників справи. 
Вказує, що суд першої інстанції розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Також вважає безпідставним посилання суду на відсутність документа про сплату ним судового збору за подання заяви про забезпечення позову, в той час як на сторінці 7 позовної заяви у пункті 7 переліку доданих до позовної заяви документів він зазначав, у тому числі, квитанцію “Приватбанку” про сплату судового збору у розмірі 908 грн. 
Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не надходив.
У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній. 
Будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася.
У відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка належним чином повідомленої сторони про час і місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача ОСОБА_2 .
Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що в провадженні Тернопільського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин і зобов`язання вчинення певних дій.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, в позивача наявний спір щодо складеного його матір`ю ОСОБА_3 заповіту на земельний пай на користь його сестри ОСОБА_2 з підстав, що складаючи такий заповіт, мати не усвідомлювала значення своїх дій, однак у зв`язку з тим, що у свідоцтві про його народження ім`я матері зазначено “ ОСОБА_4 ” замість “ ОСОБА_5 ” та відсутністю у нього будь-яких документів, за допомогою яких він міг би підтвердити факт родинних відносин, ним заявляється до відповідача лише вимога про зобов`язання відповідача надати йому копії ряду документів, необхідних для підтвердження факту його родинних відносин з матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 1-7).
В ході апеляційного розгляду справи також встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 03 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин було залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків, а саме: викладення змісту позовних вимог; послідовного та зрозумілого викладення обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; письмового підтвердити факту відсутності іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 03 березня 2021 року відкрито провадження в справі № 607/1667/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язаня вчинити певні дії та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 16 год. 00 хв. 30 березня 2021 року, з викликом сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, забороною вчиняти певні дії.
За ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.
Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.        
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Відмовляючи у вжитті заходів забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не обґрунтовано необхідності застосування заходів забезпечення його позову та наявності підстав вважати, що невжиття судом таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.
Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, як таким, що зроблений з урахуванням вимог діючого процесуального закону та відповідає встановленим судом обставинам.                 
Зокрема, встановивши, що предметом вимог позивача є зобов`язання в судовому порядку відповідача надати йому ряд документів для підтвердження факту родинних відносин з матір`ю, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про відсутність передбачених законом підстав для забезпечення вказаного позову шляхом заборони вчиняти нотаріальні дії за складеним ОСОБА_3 на користь його сестри ОСОБА_2 заповітом.
Доводи апеляційної скарги позивача в частині прийняття судом оскаржуваної ухвали від 01.02 2021 року в надто короткий проміжок часу (з моменту його звернення до суду) та без повідомлення учасників справи колегія суддів відхиляє, оскільки вказані дії суду першої інстанції проведені у відповідності до вимог ЦПК України — статті 153 частини 1, згідно з якою заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, в той час як виклик особи, яка звернулася з відповідною заявою (про забезпечення позову) в судове засідання для надання пояснень чи додаткових доказів є правом, а не обов`язком суду (ч. 3 ст. 153 ЦПК України).
Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги позивача щодо розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, а не за правилами загального позовного провадження, оскільки оскаржуваною ухвалою суду було відмовлено лише у задоволенні клопотання ОСОБА_1 саме про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти нотаріальні дії, а не вирішено спір по суті. Що стосується вирішення судом без участі сторін питання про усунення недоліків позовної заяви, то колегія суддіва звертає увагу позивача на те, що стаття 185 ЦПК України, яка визначає порядок залишення позовної заяви без руху та її повернення, також не передбачає необхідності участі позивача при проведенні суддею відповідних процесуальних дій. Крім цього, як встановлено в ході розгляду даної справи апеляційним судом, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 03 березня 2021 року відкрито провадження в справі № 607/1667/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язаня вчинити певні дії та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 
Підлягають відхиленню й доводи апеляційної скарги щодо безпідставності посилання суду в своїй ухвалі на відсутність документа про сплату ним судового збору за подання заяви про забезпечення позову, в той час як на сторінці 7 позовної заяви у пункті 7 переліку доданих до позовної заяви документів він зазначав, у тому числі, квитанцію “Приватбанку” про сплату судового збору у розмірі 908 грн, оскільки не зважаючи на те, що вказана обставина, на думку колегії суддів, не може бути підставою для відмови в задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову (а є лише відповідно до вимог ч. 9 ст. 153 ЦПК України підставою для повернення судом відповідного клопотання), однак, з урахуванням того, що рішення по суті клопотання позивача про забезпечення позову судом першої інстанції прийнято у відповідності до вимог ст.ст. 149-150, 153 ЦПК України, сам по собі факт зазначення судом вказаних відомостей в оскаржуваній ухвалі, в той час як рішення про повернення заяви позивачу з підстав, передбачених ч. 9 ст. 153 ЦПК України не приймалося, не вплинуло на кінцевий висновок за результатом розгляду клопотання ОСОБА_1 , який є вірним. 
У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що оскаржувана ухвала прийнята з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що передбачених законом підстав для її скасування, немає.
Згідно зі ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної скарги колегією суддів не вирішується, оскільки спір по суті не вирішено.
Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 2, 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення. 
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2021 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення 11 травня 2021 року.

Головуючий 
Судді