П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/9058/21	
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
         судді-доповідача –	Кравця О.О.	
судді –	        Зуєвої Л.Є.	
судді –  	Коваля М.П. 	
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року по справі № 420/9058/21, прийнятого у складі судді Бжассо Н.В., за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області в особі державного реєстратора Гудової С.О. за участі  третьої особи -  Приватного підприємства «Ніка-2» про визнання протиправним дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області в особі державного реєстратора Гудової С.О. за участі  третьої особи -  Приватного підприємства «Ніка-2», в якому просив:
визнати протиправними дії державного реєстратора Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області в особі державного реєстратора Гудової С.О. щодо вчинення реєстраційної дії №1005529950029002795 від 22.01.2021 року; 
зобов`язати державного реєстратора Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області скасувати запис №1005529950029002795 від 22.01.2021 року.          Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року відмовлено у відкритті провадження. Роз`яснено, що вказані в позові вимоги  підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. 
Не погоджуючись з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року, заявник подав апеляційну скаргу, та просив її скасувати та прийняти нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що на його думку, судом 1-ї інстанції було повністю проігноровано той факт, що Апелянт у справі вже є учасником Приватного підприємства «Ніка-2» на підставі укладеного та легалізованого правочину - договору купівлі-продажу частки статутного капіталу, який е чинним та не оскарженим жодною особою. Вказана обставина виключає твердження необхідності захисту корпоративного права та майнового інтересу у сфері діяльності юридичної особи Приватне підприємство «Ніка-2», код 31652421.
Апелянт зазначає, що Відповідачем у справі було проведено реєстраційну дію на підставі рішення суду. Судовим рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2020 року у справі №916/2749/19 було визнані недійсні протокольні рішення ПП «Ніка-2» та затверджений статут. При цьому апелянт зазначив, що державний реєстратор - не був залучений як учасник судового провадження, суд не вбачав підстав для його залучення, оскільки це не впливало на його права та обов`язки, про що було зазначено в ухвалі суду про відкриття провадження у справі по справі №916/2749/19. Позивних вимог щодо скасування реєстраційних записів (реєстраційних дій) позивачем не було заявлено, а й відповідно по цьому питанню не приймалося жодного судового рішення.
03.08.2021 року відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду 1-ї інстанції без змін.
Апелянт також зауважив, що предметом розгляду справи №420/9058/21 є оскарження саме дій державного реєстратора, скасування реєстраційного запису з підстав перевищення власних повноважень та вчинення дій всупереч вимогам законодавства України у сфері державної реєстрації.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року  призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що реєстраційною дією №1005529950029002795 від 22.01.2021 року державний реєстратор скасував реєстраційну дію № 15521050026002795 від 11.06.2018 року, якою внесено зміни до ЄДР на підставі протоколу № 3 загальних зборів засновників Приватного підприємства «Ніка-2» в частині внесення змін до статуту та затвердження його у новій редакції (легалізовано право позивача на участь у складі засновників ПП «Ніка-2»).
Тобто, позивач оскаржує до адміністративного суду дії суб`єкта владних повноважень - державного реєстратора, які пов`язані із зміною складу засновників ПП «Ніка-2».
При цьому, оскаржувану реєстраційну дію відповідач вчинив на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2020 року у справі №916/2749/19, за результатом оскарження ОСОБА_3 щодо визнання недійсними рішень загальних зборів засновників ПП «Ніка-2» та визнання недійсними статутів підприємства в новій редакції.
Тобто, звернення позивача до суду із цим позовом зумовлене необхідністю захисту його корпоративних та майнових прав, а не прав у сфері публічно-правових відносин, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.
Згідно із положеннями ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.п. 1, 2, 7 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа – це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір – це спір, зокрема, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно з частиною першою   статті 15 Цивільного процесуального кодексу   (далі -   ЦПК) України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
ЦПК України   у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, також встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 116 Цивільного кодексу України   учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, брати участь у розподілі прибутку товариства й одержувати його частину (дивіденди).
Відповідно до частин 1 та 3 статті 167 Господарського кодексу України   корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1   статті 20 Господарського процесуального кодексу України   господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають:
- при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;
- з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;
- з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав у юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.
Апеляційний суд вважає, що спірні правовідносини фактично пов`язані з корпоративними правами, що пов`язані із зміною складу засновників ПП «Ніка-2», та які виникли між засновником та самою юридичною особою, цей спір не є публічно-правовим, а випливає з корпоративних відносин і має вирішуватися судами за правилами Господарського процесуального кодексу України.
Аналогічна правова викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №805/4506/16-а, від 22.08.2018 у справі №805/4505/16-а, а також в постановах Верховного Суду від 18.06.2020 року у справі №480/1714/19, від 21.05.2020 року у справі №826/16196/18, від 05.05.2020 року у справі №120/248/19-а.
Щодо доводів апелянта, щодо оскарження ним не реєстраційного запису, а саме дій реєстратора, апеляційний суд зазначає, що вимога про визнання неправомірними дій державного реєстратора з внесення в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей, щодо достовірності яких виник корпоративний спір, має похідний характер від корпоративного спору та залежить від наявності самого порушеного права, яке підлягає захисту ефективним способом.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.02.2021 року у справі № 818/2318/18.
Згідно ст.15 Закону  України, від 29.06.2004,  № 1906-IV "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно з принципом сумлінного дотримання міжнародних договорів Україна виступає за те, щоб й інші сторони міжнародних договорів України неухильно виконували свої зобов`язання за цими договорами. 
Згідно ст.14 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, вчинену у частині політичних положень (преамбула, стаття 1, розділи I, II, VII) від 21 березня 2014 року в м. Брюсселі та у частині торговельно-економічних і галузевих положень (розділи III, IV, V, VI) 27 червня 2014 року в м. Брюсселі, ратифікованої Законом України, від 16.09.2014,  № 1678-VII "Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони", в рамках співробітництва у сфері юстиції, свободи та безпеки Сторони надають особливого значення утвердженню верховенства права та укріпленню інституцій усіх рівнів у сфері управління загалом та правоохоронних і судових органів зокрема. Співробітництво буде спрямоване, зокрема, на зміцнення судової влади, підвищення її ефективності, гарантування її незалежності та неупередженості та боротьбу з корупцією. Співробітництво у сфері юстиції, свободи та безпеки буде відбуватися на основі принципу поваги до прав людини та основоположних свобод.
Європейська Конвенція про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція)  , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР  від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України  є частиною національного законодавства.
Згідно ч.1  ст.6 Конвенції  , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” від 23.02.2006 року ,суд  при вирішенні справи керується принципом верховенства права,  відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими   цінностями   та   визначають   зміст  і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип  з  урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. 
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (див., рішення у справі “Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі” (Podbielskiand PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62  та у справі “Воловік проти України” (Volovik v. Ukraine) від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03.). 
Термін "встановленим  законом"  у  статті  6  Конвенції   (   995_004   ) спрямований  на гарантування  того,  "що  судова  гілка  влади  у демократичному суспільстві  не  залежить  від  органів  виконавчої влади,  але  керується законом,  що приймається парламентом" (див. рішення у справі "Занд проти Австрії"  (Zand  v.  Austria),  заява N 7360/76,  доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). У країнах з кодифікованим правом організація судової  системи  також  не  може бути  віддана  на розсуд судових органів,  хоча це не означає,  що суди  не  мають  певної  свободи   для   тлумачення   відповідного національного  законодавства (див.  рішення у справі "Коем та інші проти  Бельгії"  (Coeme and Others  v.  Belgium),  NN  32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, п. 98, ECHR 2000-VII). Фраза "встановленого законом" поширюється  не  лише  на  правову  основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.  У рішенні  у  справі  "Занд  проти Австрії",  що  згадувалось  раніше, Комісія  висловила думку,  що термін  "судом,  встановленим  законом"  у  пункті  1   статті  передбачає  "усю  організаційну  структуру судів,  включно з (...) питаннями,  що  належать  до  юрисдикції  певних  категорій  судів (...)".( додатково див.п.23 -24 рішення ЄСПЛ у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Заяви N 29458/04 та N 29465/04) від  20 липня 2006 року.
Апеляційний суд, керуючись принципом верховенства права, практикою ЄСПЛ , як джерела права, вимогами чинного процесуального закону та враховуючи практику Верховного Суду ,  погоджується із висновком суду 1-ої інстанції та вважає, що  вказана  справа не  належить до юрисдикції адміністративного суду, який в цьому випаду , у  розумінні статті  6  Конвенції, не є “судом встановленим законом”, судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених в ухвалі суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми  процесуального права, ухвалу прийнято повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийняте та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.
Апеляційний суд, доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни або скасування ухвали суду 1-ої інстанції.
Керуючись ст.8,19,55,125 Конституції України, ст. 6  Європейської Конвенції про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року, ст. 3,5,12,14,19,21, 238, 292, 308, 311, 312, 316,320, 321, 322, 325,374 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів.

Повне судове рішення складене та підписане  08 вересня 2021 року.

          Головуючий суддя                                                            О.О. Кравець

          Суддя                                                                                Л.Є. Зуєва

          Суддя                                                                                М.П. Коваль