ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/10335/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач), суддів:  Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А.,   секретар судового засідання - Солодкова К.А., за представника позивача – Гільбурд Р.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Офісу великих платників податків ДПС на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2021 року в адміністративній справі №160/10335/20 (суддя у 1 інстанції Єфанова О.В.) за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб"  до  Східного міжрегіонального управління Офісу великих платників податків ДПС  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,- 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб"  звернувся до суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Офісу великих платників податків ДПС, в якому просив визнати протиправними та скасувати прийняте Офісом великих платників податків ДПС податкове повідомлення-рішення форми “В4” №0002615004 від 06.08.2020 р.
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що Офісом великих платників податків ДПС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" з питань перевірки формування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. по декларації з податку на додану вартість за січень 2020 року  (вх. від 19.02.2020 року за №9029680537) з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків, за результатами якої складено акт від 16.04.2020 року №35/28-10-50-05-35537363. Позивач не погоджується з висновками, викладеними в акті перевірки, вважає, що податкове повідомлення-рішення, винесене за результатами перевірки, є безпідставним та суперечить діючому податковому законодавству, а тому підлягає скасуванню.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення форми "В4" №0002615004 від 06.08.2020 року, що винесено Офісом великих платників податків ДПС. Стягнуто на користь позивача судові витрати в розмірі 4835,27 грн. за рахунок бюджетних асигнувань  відповідача. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у контрагентів - постачальників по ланцюгу постачання товарів на ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб"    відсутні трудові ресурси, основні засоби, оренди обладнання та складських приміщень, а також відсутні відповідні види діяльності, що вказує на відсутність виробників даних товарів. При проведені аналізу ланцюга постачання за допомогою єдиного реєстру податкових накладних, встановлено обрив ланцюга.  Перевіряючими не підтверджено ральність здійснення господарських операцій з контрагентами-потачальниками та контрагентами-покупцями, в т.ч. з ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб". Враховуючи викладене, відсутність технічних та трудових ресурсів як у ТОВ
"УІТАКА", ТОВ «ВП «КЕРАМІТ» так і в їх постачальників, невідповідність між
наданими документами та баз даних АІС «Податковий блок», неможливість
встановлення фактичного виробника товарів/надавача послуг, дає змогу стверджувати
про неможливість здійснення позивачем господарської діяльності з вказаними підприємствами в розумінні пп. 14.1.36 Податкового кодексу та частин першої і другої ст.З Господарського кодексу України.
В відзиві на апеляційни скарги позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Офісом великих платників податків ДПС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" з питань перевірки формування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. по декларації з податку на додану вартість за січень 2020 року  (вх. від 19.02.2020 року за №9029680537) з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.
За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено акт від 16.04.2020 року №35/28-10-50-05-35537363, яким встановлено, що позивачем порушено статті 192, пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198, пункту  200.1, абзацу “в” пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями, діючими в період, що охоплений перевіркою), внаслідок чого завищено суму, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в січні 2020 року на 917   286 грн.
Виснвоки акту перевірки обґрунтовані тим, що ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб"  безпідставно документально оформлені нереальні господарські операції з придбання товарів, послуг та робіт по взаємовідносинам з наступними контрагентами: Договір про спільну діяльність від 17.12.2014 року №Б/Н - уповноважена особа ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ПОЛІГОН 32" 39516132 (код ЄДРПОУ 153698799); ТОВ "УІТАКА" (код ЄДРПОУ 34203597); ПП "ПРОМ-ПАРТНЕР" (код ЄДРПОУ 38422468); ТОВ "ПРОМРЕСУРС-ДНІПРО" (код ЄДРПОУ 41829345); ТОВ "ВП "КЕРАМІТ" (код ЄДРПОУ 42140152); ТОВ "НВП "ЕЛЕКТРОАПАРАТУРА" (код ЄДРПОУ 37276655); ТОВ "УКРМАШПОСТАВКА" (код ЄДРПОУ 38236917); ТОВ "ІНТЕРБІРІНГ" (код ЄДРПОУ 42274859) та ЗАТ "ПРОМВАЖМАШ" (код ЄДРПОУ 33971703). 
На підставі вказаного акту перевірки від 16.04.2020 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0002615005 від 22.05.2020 року, в якому встановлено порушення ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" п. 188.1 ст. 188 з урахуванням п. 14.1.71, п. 198.1, п.198.2 ст. 198, п.п. 200.1, абз. “в” п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України та зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 917286 грн.
За результатами адміністративного оскарження  рішення  №0002615005 від 22.05.2020 року скасовано в частині взаємовідносин скаржника із ПП “ПОЛІГОН 32”, що діє на підставі Договору про спільну діяльність від 17.12.2014 №Б/Н, ТОВ "НВП "ЕЛЕКТРОАПАРАТУРА", ПП "ПРОМ - ПАРТНЕР", ТОВ "ПРОМРЕСУРС-ДНІПРО", ТОВ "УКРМАШПОСТАВКА", ТОВ  "ІНТЕРБІРІНГ", ЗАТ "ПРОМВАЖМАШ", а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишило без змін.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. 
Судом першої інстнації встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що між ТОВ “Інтерпайп Ніко Тьюб” (покупець) та ТОВ "УІТАКА"  (постачальник) був укладений договір поставки №20180484 від 06.08.2018 р.
Пунктом 1.1. договору поставки №20180484 від 06.08.2018 р. передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець прийняти та оплатити продукції матеріального-технічного призначення, надалі – товар. Найменування, асортимент, кількість, ціна, умови та строки поставки товару зазначаються у специфікаціях, які оформлюються у вигляді додатків і складають невід`ємну частину цього договору.
Згідно сз пецифікацій №1/20180484 від 06.08.2018р., №2/20180484 від 22.08.2018р., №4/20180484 від 25.10.2018р. та №5/20180484 від 22.11.2018р. до договору №20180484 від 06.08.2018 р. ТОВ “Уітака” було зобов`язано поставити ТОВ “Інтерпайп Ніко Тьюб” Стропа текстильні кільцеві гп-3000кг L1=3.0м та Стропа текстильні СТП г/п 5т L=6м.
На підтвердження виконання умов договору позивачем надано: рахунки-фактури №СФ-0000123 від 27.08.2018р., №СФ-0000219 від 24.09.2018р., №СФ-0000319 від 06.11.2018р., №СФ-0000322 від 19.11.2018р., №СФ-0000328 від 06.12.2018р.; видаткові накладні від 27.08.2018р. №РН-0000148, від 24.09.2018р. №РН-0000234, від 06.11.2018р. №РН-0000328, від 19.11.2018р. №РН-0000333, від 06.12.2018р. №РН-0000347; товарно-транспортні накладні від 27.08.2018р. №РН-0000148, від 24.09.2018р. №РН-0000234, від 06.11.2018р. №РН-0000328, від 19.11.2018р. №РН-0000333, від 06.12.2018р. №РН-0000347; платіжні доручення на оплату позивачем товару №891 від 16.11.2018р, №11763 від 19.12.2018р., №11836 від 20.12.2018р., №891 від 25.01.2019р., №1203 від 05.02.2019р., №11477 від 08.11.2019р., №877 від 30.01.2020р., №1208 від 11.02.2020р., №2883 від 14.04.2020 р.; паспорти на стропа текстильні кільцеві СТК-3-3000-1, виготовлені у серпні, вересні, жовтні та листопаді 2018 р.; паспорти на стропа текстильні петлеві СТП 5,0-6000-4 виготовлених  у серпні та жовтні 2018р.; висновок держаної санітарно-епідеміологічної експертизи від 13.05.2017 р. №602-123-20-1/14067; заводські сертифікати №170903 від 15.09.2017р. та №180803 від 05.09.2018р., сертифікат якості №09/26.
Виконання в рамках взаємовідносин між контрагентами за договором №20180484 від 06.08.2018 р. в період, охоплений актом перевірки, вимог статей 198, 200, 201 Податкового кодексу України, які надають позивачу право для формування податкового кредиту, про завищення якого вказано в акті перевірки, підтверджується позивачем податковими накладними №76 від 27.08.2018 року, №57 від 24.09.2018 року, №1 від 06.11.2018 року, №6 від 19.11.2018 року, №1 від 06.12.2018 року.
Придбаний товар (стропи) використовувався позивачем у власній господарській діяльності, на підтвердження чого позивачем надано 2-вимоги №45 від 28.09.2018 р., №47 від 30.08.2018 р., №51 від 28.11.2018р., №54 від 30.09.2018р., №74 від 21.11.2018р., №76 від 30.11.2018р., №83 від 19.12.2018р., №84 від 27.12.2018р.
Також з матеріалів справи вбачається, що у періоді охопленому актом перевірки між ТОВ “Інтерпайп Ніко Тьюб” (покупець) та ТОВ “ВП “КЕРАМІТ” (постачальник) був укладений договір поставки №20190597 від 04.10.2019 р.
Пунктом 1.1. договору поставки №20190597 від 04.10.2019 р. передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець прийняти та оплатити продукції матеріального-технічного призначення, надалі – товар. Найменування, асортимент, кількість, ціна, умови та строки поставки товару зазначаються у специфікаціях, які оформлюються у вигляді додатків і складають невід`ємну частину цього договору.
Згідно специфікацій №2/20190597 від 23.10.2019р., №3/20190597 від 27.11.2019 р. та №4/20190597 від 26.12.2019р. до договору 20190597 від 04.10.2019 р. ТОВ “ВП “КЕРАМІТ” було зобов`язано поставити ТОВ “Інтерпайп Ніко Тьюб” пелети деревні. 
На підтвердження виконання умов договору позивачем надано:  рахунки-фактури №СФ-000128 від 28.10.2019р., №СФ-000152 від 02.12.2019р., №СФ-0000153 від 04.12.2019р., №СФ-00163 від 19.12.2019р., №СФ-00170 від 26.12.2019р., №СФ-0000001 від 09.01.2020р.; видаткові накладні №РН-0000046 від 02.12.2019р., №РН-0000047 від 02.12.2019р., №РН-0000050 від 12.12.2019р., №РН-0000053 від 19.12.2019р., №РН-0000054 від 19.12.2019р., №РН-0000001 від 03.01.2020р., №РН-0000002 від 08.01.2020р., №РН-0000003 від 15.01.2020р., №РН-0000004 від 15.01.2020р., №РН-0000005 від 16.01.2020р.; товарно-транспортні накладні №34 від 02.12.2019р., №36 від 12.12.2019р., №33 від 19.12.2019 р, №33 від 19.12.2019р., №01 від 03.01.2020р., №02 від 08.01.2020р., №03 від 15.01.2020р., №04 від 16.01.2020р.; платіжні доручення на оплату позивачем товару №11298 від 05.11.2019р., №11422 від 07.11.2019р., №12461 від 09.12.2019р., №12637 від 12.12.2019р., №47 від 03.01.2020р., №377 від 15.01.2020р., №1250 від 12.02.2020р.; протокол випробувань від 26.02.2019, виданий ТОВ “УЦМСЕ “УкрЕнергоСерт”.
Виконання в рамках взаємовідносин між контрагентами за договором №20190597 від 04.10.2019 р. в період, охоплений актом перевірки, вимог статей 198, 200, 201 Податкового кодексу України, які надають позивачу право для формування податкового кредиту, про завищення якого вказано в акті перевірки, підтверджується позивачем податковими накладними №2 від 02.12.2019р., №7 від 09.12.2019р., №15 від 19.12.2019р., №1 від 03.01.2020р., №7 від 15.01.2020р.
Придбаний товар (пелети деревні) використовувався позивачем у власній господарській діяльності, на підтвердження чого позивачем надано 2-вимоги №34 від 30.12.2019р., №36 від 30.12.2019р., №1 від 31.01.2020р., №2 від 31.01.2020р., №3 від 28.02.2020р., №4 від 28.02.2020р., №6 від 31.03.2020р., №8 від 31.03.2020р.
Водночас, відповідач в акті перевірки зазначив, що позивач здійснив безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з придбання товарів у ТОВ “Уітака” та ТОВ “ВП “КЕРАМІТ” та як наслідок порушив пункт 198.1, пункт 198.2, статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми податкового кредиту (рядок 17 Декларації) у січні 2020 року на 322   351 грн, оскільки у контрагентів-постачальників по ланцюгам постачання товарів на ТОВ “Інтерпайп Ніко Тьюб” відсутні трудові ресурси та основні засоби, що вказує на відсутність джерела походження товарів. При проведені відповідачем аналізу ланцюга постачання за допомогою єдиного реєстру податкових накладних ним встановлено обрив ланцюга. Як зазначає відповідач, перевіряючими не підтверджено реальність здійснення господарських операцій з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями, в т.ч. з  ТОВ “Інтерпайп Ніко Тьюб”.
Саме вказані висновки в акті перевірки стали підставою для прийняття спірного у цій справі рішення.
Згідно зі статтею 1 Податкового кодексу України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України,  податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до положень пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: 
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; 
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг; 
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); 
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; 
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; 
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою  віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
У відповідності до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Отже, зі змісту норм Податкового кодексу України слідує, що необхідним документом, який дає право платнику податків на формування податкового кредиту, є належним чином оформлена податкова накладна.
Позивач та його контрагенти на момент складання податкових накладних, зазначених в акті перевірки, були зареєстровані як платники податку на додану вартість.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Вимоги до реквізитів первинних документів встановлені частиною 2 статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету, встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі по тексту - Наказ №88).
Відповідно до пункту 1.2. Наказу №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (пункт 2.1. Наказу №88).
Згідно з пунктом 2.4. Наказу №88, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб`єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.
Із змісту статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” також вбачається, що первинні документи обов`язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.
Господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Відносно тверджень відповідача, що у контрагентів позивача відсутні необхідні для здійснення господарської діяльності трудові та виробничі ресурси, та посилання на неможливість встановити ланцюг придбаних товарів (послу), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
По-перше, навіть, якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені  законом  умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за виконані послуги і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та здійснених витрат.
По-друге, жодною нормою законодавства України не передбачається обов`язку платників податків одержувачів товарів вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
Відсутність у підприємства матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарських операцій та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 11.09.2018 року у справі №804/4787/16.
Також, норми  ПК України  не ставлять у залежність право платника податків на податковий кредит від виконання податкового обов`язку іншими платниками - постачальниками товарів (послуг). Лише у разі встановлення в судовому процесі обставин, які свідчать, що платник податків був чи міг бути обізнаний щодо протиправної діяльності його контрагента, яка полягає в незаконній мінімізації податкових зобов`язань, зокрема у створенні штучних підстав для збільшення валових витрат та/чи податкового кредиту, або у разі коли платник податків діяв без належної обачності чи обережності при виборі контрагента, який не виконує податкового обов`язку, при встановлених обставинах, які не підтверджують реальність господарських операцій, отримана таким платником податків податкова вигода у вигляді права на податковий кредит є безпідставною.
При цьому слід зауважити, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товар (послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Такий висновок узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №К/9901/1349/17.
Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Наведена правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 31.07.2018р. у справі №817/1339/17 (адміністративне провадження №К/9901/49539/18).
У свою чергу,  статтею 61 Конституції України  встановлено індивідуальний характер відповідальності, що виявляється і у персональній відповідальності кожного платника податку за ведення податкового обліку.
Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі «Булвес АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».
Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив в рішенні у справі «Бізнес СепортСентре проти Болгарії», у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес СепортСентре) це не мало б.
Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.
Також суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними правочинів з ТОВ "УІТАКА", ТОВ «ВП «КЕРАМІТ».
Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, фіктивної господарської діяльності контрагента позивача, безтоварності господарських операцій, відсутності зв`язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2  ст.228 Цивільного кодексу України.
Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог  ст.228 Цивільного кодексу України  є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за  статтею 228 Цивільного кодексу України  має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.
Зміст укладених позивачем з ТОВ "УІТАКА", ТОВ «ВП «КЕРАМІТ» договорів не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст цих угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об`єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо. В межах спірних правовідносин позивач не складав податкових накладних, а отримував такі податкові накладні від контрагентів та згідно них і формував податковий кредит за відповідні періоди.
Матеріалами справи підтверджується що відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, встановлено наявність зв`язку між фактом придбання товарів з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання цих товарів  у господарській діяльності позивача.
Доводи відповідача щодо недоліків товарно-транспортних накладних як обставини, що свідчить про нереальність господарських операцій, є безпідставними, оскільки товарно-транспортні накладні не є обов`язковими документами при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу чи поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже недоліки у товарно-транспортних накладних не можуть бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій проведених позивачем з контрагентами, натомість факт передання товару позивачеві та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується належно оформленими первинними документами (видатковими накладними), які наявні в матеріалах справи. В межах спірних відносин податковий кредит по факту придбання послуг перевезення позивачем не формувався, що обумовлює неприйнятність доводів відповідача у цій частині
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 09.04.2019 року №2340/4021/18, від 25.06.2019 року по справі №825/501/15-а, від 03.09.2019 року №810/3436/15, від 05.09.2019 року №805/187/16-а.
За таких обставин, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідачем не надано належних доказів про те, що господарські операції позивача з ТОВ “Уітака” та ТОВ “ВП “КЕРАМІТ” не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення та такі доводи є аналогічними що і в відзиву на адміністративний позов, які в свою чергу були відхилені судом першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Офісу великих платників податків ДПС на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2021 року в адміністративній справі №160/10335/20 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2021 року в адміністративній справі №160/10335/20 - залишити без змін.
Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 21.07.2021 року, в повному обсязі постанова складена відповідно до ст. 243 КАС України.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.  

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва