13.09.21
22-ц/812/1607/21
Провадження 22-ц/812/1607/21 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.

Постанова
Іменем України

13 вересня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого Кушнірової Т.Б.,
суддів: Базовкіної Т.М., Крамаренко Т.В.,
із секретарем Андрієнко Л.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену 19 квітня 2021 року, під головуванням судді Гуденко О.А., в приміщенні суду першої інстанції, у справі №490/1442/20, зазаявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и л а:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначивши заінтересованих осіб – Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 28 березня 2015 року був призваний за мобілізацією до лав Збройних Сил України. Перебував на службі у військовій частині польова пошта (п/п) НОМЕР_1 , військове звання «солдат». 
У період з 28 березня 2015 року по 07 серпня 2015 року проходив військову підготовку на полігоні «Широкий Лан», після чого був направлений у зону проведення операції об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей, де у період з 12 серпня 2015 року по 21 жовтня 2015 року брав участь у бойових діях, які проводились з метою захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Підрозділ військової частини – п/п НОМЕР_1 , в якій проходив службу ОСОБА_1 , у серпні-вересні 2015 року протистояв збройним формуванням Російської Федерації у бойових діях, які відбувалися на території зазначених вище областей України.
Під час несення служби у зоні бойових дій на території Донецької та Луганської областей ОСОБА_1 декілька разів отримував контузії, а у жовтні 2015 року захворів, внаслідок чого, спочатку лікувався амбулаторно у медичному пункті частини, а потім за місцем проживання в місті Миколаєві.
Після одужання повернувся на службу. Проте, вже 04 січня 2016 року, його стан знову погіршився, він проходив стаціонарне лікування в обласній інфекційній лікарні м. Миколаєва з 08 січня 2016 року по 15 січня 2016 року, звідки переведений на лікування до ВМКЦ Південного регіону, а в подальшому проходив лікування в різних медичних закладах міста Миколаєва.
22 травня 2017 року ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Витягом з протоколу засідання Військово - лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 44 від 11 лютого 2019 року встановлено, що отримане ОСОБА_1 захворювання пов`язане із захистом Батьківщини. 
24 січня 2020 року ОСОБА_1 була встановлена інвалідність третьої групи, що підтверджується довідкою МСЕК №407517 від 21 січня 2020 року.
Наразі завдану шкоду здоров`ю не усунено, заявник потребує постійного лікування та реабілітації. 
Заявник вважає, що внаслідок військової агресії Російської Федерації на території Луганської та Донецької областей під час захисту Батьківщини він отримав захворювання у жовтні 2015 року, було порушено його право на життя і здоров`я, передбачене статтею 27 Конституції України, статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.
Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просив встановити факт отримання ним захворювання під час захисту Батьківщини у жовтні 2015 року на території Донецької та Луганської областей України внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України. 
Встановлення причинного зв`язку між отриманим захворюванням та збройною агресією Російської Федерації проти України йому необхідно з метою визначення його статусу як жертви міжнародного збройного конфлікту, для подальшого отримання допомоги від гуманітарних організацій і пенсії як ветерану війни (особі з інвалідністю внаслідок війни), який брав участь в АТО. 
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2021 року закрито провадження у справі з підстав, передбачених частиною першою статті 255 ЦПК України.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що обставини, які свідчать про факт збройної агресії Росії проти України, є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні, а тому цей спір повинен вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити дану справу для продовження розгляду до Центрального районного суду м. Миколаєва.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 вказував, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував суть його заяви, оскільки він просив встановити не юридичний факт збройної агресії Російської Федерації проти України, а юридичний факт того, що він отримав захворювання під час виконання військового обов`язку, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, що не є загальновідомим і має індивідуальний характер, оскільки стосується виключно його.
Встановлення зазначеного факту можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між захворюванням військовослужбовця у зоні проведення бойових дій на сході України та військовою агресією Російської Федерації.
Звернення до суду з указаною заявою обумовлено тим, що він має на меті визначення статусу жертви міжнародного збройного конфлікту з подальшим виникненням права на отримання допомоги від гуманітарних та інших міжнародних організацій.
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України за мобілізацією з 28 березня 2015 року і звільнений з військової служби (демобілізований) 22 травня 2017 року .
У період з 12 серпня 2015 року по 21 жовтня 2015 року ОСОБА_1 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення АТО в Донецькій та Луганській областях у складі ВЧ НОМЕР_1 .
У період часу з 04 грудня 2018 року до 29 січня 2019 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1 з діагнозом «помірно виражений посттравматичний стресовий розлад відстроченого варіанту зі зниженням соціальної адаптації», а з 15 січня 2016 року по 26 січня 2016 року, знаходився на стаціонарному лікуванні в ВМКЦ Південного регіону з діагнозом «вторинний (отогенний) гострий гнійний менінгоенцефаліт, викликаний КІ середнього ступеню важкості. Залишкові явища перенесеного правобічного отиту». В періоди з 29 червня 2017 року по 14 липня 2017 року, з 02 березня 2018 року по 19 березня 2018 року, з 02 вересня 2019 року по 13 вересня 2019 року проходив стаціонарне лікування у неврологічному відділенні ЦПМСП № 2 з діагнозом «дисцикуляторна енцефалопатія змішаного генезу ( посттравматичного контузія в 2015 по анамнезу, постінфекційного - менінгіт в 2016 ), нейросенсорна туговухість, зміни обох лобних долей головного мозку». 
Медико – соціальною експертною комісією в січні 2020 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності за захворюванням пов`язаним із захистом Батьківщини, строком на 1 рік.
Згідно витягу з протоколу засідання ВЛК Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювання від 11 лютого 2019 року - захворювання солдата запасу ОСОБА_1 - «Наслідки перенесеного вторинного (отогенного) гострого гнійного менінгоенцефаліта (2016р) у вигляді вестибулярної дисфункції І ступеня, нейросенсорної туговухості І ступеня з двох боків, цефалгічного синдрому, органічного астенічного розладу. Кістозно-гліозні зміни обох лобних долей головного мозку, енцефалопатія ІІ стадії, арахноїдальна кіста ЗЧЯ» - пов`язане із захистом Батьківщини. 
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Водночас перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, важливо розуміти, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.
Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови).
Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.
Отже, у судовому порядку встановлюються лише такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, і в судовому порядку встановлення юридичних фактів можливе лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження з метою встановлення факту його захворювання під час захисту Батьківщини у жовтні 2015 року на території Донецької та Луганської областей України внаслідок агресії Російської Федерації проти України, що має юридичне значення, у порядку, передбаченому статтею 315 ЦПК України.
Однак, як видно із змісту заяви ОСОБА_1 , а також з матеріалів справи вбачається, що заявник має відповідні належні докази отримання захворювання під час проведення антитерористичної операції в зоні бойових дій на сході України. Зокрема, медичними документами встановлено захворювання ОСОБА_1 , його причини, обставини; військово-лікарською комісією Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, встановлено, що захворювання ОСОБА_1 , пов`язане із захистом Батьківщини; висновком медико – соціальної експертної комісії заявник набув статусу особи з інвалідністю ІІІ групи та встановлено, що отримане ним захворювання пов`язане із захистом Батьківщини. 
Факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановлено рядом нормативно-правових актів, зокрема Законом України від 18 січня 2018 року «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», тому цей факт встановлення в судовому порядку не потребує.
Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) та від 19 лютого 2020 року у справі № 210/4458/15-ц (провадження № 14-354цс19).
З огляду на наведені обставини, суд першої інстанції правильно виходив із того, що юридичний факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , встановленим у порядку окремого провадження бути не може.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року по справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20) зроблено висновок, що «приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати. […] Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою».
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі, є обґрунтованим.
Посилання в апеляційній скарзі на помилковість висновків суду першої інстанції, оскільки факт отримання ОСОБА_1 захворювання під час захисту Батьківщини у жовтні 2015 року, внаслідок збройної агресії Російської Федерації, не є загальновідомим і має індивідуальний характер, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлена вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, не може бути вирішена судом в порядку окремого провадження, оскільки фактично йдеться про встановлення факту, вирішення якого законодавством віднесено до компетенції спеціально утворених для цієї мети та діючих комісій, міжвідомчої комісії у разі виникнення спірних питань, які потребують міжвідомчого врегулювання.
Заявник, у розумінні статтей 76-89 ЦПК України, має відповідні належні докази того, що отримав захворювання під час проведення антитерористичної операції. 
Разом з тим у разі його незгоди з висновком ВЛК від 11 лютого 2019 року, він не позбавлений права оскаржити його до Центральної ВЛК або у порядку, передбаченому КАС України, в адміністративному суді, згідно з пунктом 10 частини четвертої статті 2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2021 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту. 

Головуючий 

Судді:

_____________________
Повний текст судового рішення виготовлено 13.09.2021 р.