ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6444/21 Справа № 175/3189/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2020 року про залишення без розгляду 
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа – Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Поляруш О.П. про визнання права власності в порядку спадкування за законом та усунення від права на спадкування, –

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа – Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Поляруш О.П. про визнання права власності в порядку спадкування за законом та усунення від права на спадкування.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2020 року про залишення без розгляду позовну заяву залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Залишаючи без розгляду позову заяву на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України , суд першої інстанції виходив з того, що розглядати позовні вимоги за наявності матеріалів без участі позивачки та/або її адвоката неможливо, клопотання про розгляд справи у їх відсутність не надходило, належним чином повідомлена позивачка в судове засідання повторно не з`явилася без поважних причин.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, з огляду на наступне.

       Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
       Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
       На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
       Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
       Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
       У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

Встановлено, що ухвалою від 21 вересня 2018 року судом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.32-33), про що повідомлено сторони. У судовому засіданні від 04 червня 2019 року ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала.
       У судове засідання 12 серпня 2019 року на 11-00 год. належним чином повідомлена про розгляд справи позивачка, що підтверджується її підписом в розписці-повідомленні про дату розгляду справи (а.с.85), не з`явилася. Не з`явилася ОСОБА_1 і у судове засідання призначене на 31 жовтня 2019 року про яке вона була повідомлена належним чином, що підтверджується її підписом в розписці-повідомленні про дату розгляду справи (а.с.148), а її адвокат за договором про надання правової допомоги ОСОБА_4 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.157-158).
       У судове засідання 10 грудня 2019 року на 11-45 год. належним чином повідомлений про розгляд справи адвокат позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується його підписом в розписці-повідомленні про дату розгляду справи (а.с.167), не з`явився, позивачка ОСОБА_1 подала до суду 09.12.2019 року клопотання про відкладення розгляду справи, так як перебувала на лікарняному(а.с.169, 170).
       У судове засідання 17 березня 2020 року на 11-00 год. належним чином повідомлений про розгляд справи адвокат позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується телефонограмою (а.с.172) не з`явився, позивачка ОСОБА_1 подала до суду 17.03.2020 року клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку з отриманням правової допомоги (а.с.174), але підтверджуючих документів поважності причини відкладення судового засідання суду не надала.
       У судове засідання 19 травня 2020 року на 15-00 год. належним чином повідомлена про розгляд справи позивачка ОСОБА_1 , що підтверджується заявкою та довідкою про доставку смс-повідомлення (а.с.а.с.175,177) не з`явилася, подала до суду 19.05.2020 року клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку із запровадженням карантину через пандемію коронавірусу SARS-CoV-2 (а.с.179).
       У судове засідання 22 липня 2020 року на 11-00 год. належним чином повідомлена про розгляд справи позивачка ОСОБА_1 , що підтверджується телефонограмою (а.с.182) не з`явилася, подала до суду 20.07.2020 року клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку із запровадженням карантину через пандемію коронавірусу SARS-CoV-2 (а.с.183).
       Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував запровадження заходів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), не заслуговують на увагу, оскільки позивач не була позбавлена можливості порушити перед судом клопотання про проведення розгляду справи поза межами приміщення суду з дотриманням положень статті 212 ЦПК України в режимі відеоконференції.
       Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
       Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
       Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
       Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.
       При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився.
       Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.
       Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

       З матеріалів справи вбачається, що заява про розгляд справи за відсутності позивача ані позивачем, ані його представником подана не була.

       Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

       Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, від 19 квітня 2021 року у справі № 675/1714/19, від 26 квітня 2021 року у справі № 675/1561/19 тощо.
Проте, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач та його адвокат були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, однак повторно без поважних причин не з`явилися до судового засідання. 

Так, дійсно про судове засідання 19 травня 2020 року на 15-00 год. ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд справи, що підтверджується заявкою та довідкою про доставку смс-повідомлення (а.с.а.с.175,177) не з`явилася, подала до суду 19.05.2020 року клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку із запровадженням карантину через пандемію коронавірусу SARS-CoV-2 (а.с.179).

Проте, позивач не була повідомлена належним чином про судове засідання 22 липня 2020 року на 11-00 год., зважаючи на наступне.

ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд справи 22 липня 2020 року на 11-00 год. телефонограмою (а.с.182).
Проте, відомості про реєстрацію телефонограми (витяг з журналу телефонограм) у матеріалах справи відсутній. 
       Оскільки повідомлення учасника справи про судове засідання телефонограмою не забезпечує фіксування отримання такого повідомлення, тому телефонограма не є визначеним процесуальним законом доказом належного повідомлення позивача про визначену судом дату та час розгляду справи.
       Вказане узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі №522/19433/17.

Також суд першої інстанції помилково послався на клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку із запровадженням карантину через пандемію коронавірусу SARS-CoV-2 (а.с.183), оскільки зі змісту даного клопотання вбачається, що позивач прохала відкласти судове засідання, призначене на 19 травня 2020 року на 15-00 год.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що допущені судом порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення питання щодо наявності передбачених законом підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Згідно з частиною шостою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2020 року постановлена передчасно та з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. 259,268,374,379,381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2020 року про залишення без розгляду – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко