Номер провадження: 22-ц/813/7454/21 
Номер справи місцевого суду: 521/1331/21
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Погорєлової С.О., Князюка О.В.,
за участю секретаря судового засідання: Тищенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс ЛТД» про визнання права власності на житло за набувальною давністю, -
                        В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 1998 року він проживає за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору оплати, виданого ДП ЖЕД ЗАТ «Чорноморсантехмонтаж», в 2005 році він зареєструвався за вказаною адресою, а після припинення діяльності підприємства та приватизацією в 2006 році цього гуртожитку ТОВ «Жилсервіс ЛТД», він укладав з останнім кожного року договір оренди житлового приміщення. Проте 01.02.2018 року ТОВ «Жилсервіс ЛТД» відмовило йому у продовженні договору оренди за систематичне порушення правил громадського порядку та попереджено, що він повинен звільнити займане приміщення до 20.03.2018 року. 13.06.2018 року ТОВ «Жилсервіс ЛТД» повторно звернулося до нього з листом про звільнення займаного приміщення, проте позивач продовжував проживати в ньому, у зв`язку з чим ТОВ «Жилсервіс ЛТД» звернулося до суду. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 11.04.2019 року, залишеним в силі постановою Одеського апеляційного суду від 19.12.2019 року, позов ТОВ «Жилсервіс ЛТД» було задоволено та виселено  ОСОБА_1 з кімнати АДРЕСА_2 , без надання іншого житлового приміщення. Проте, позивач вважає, що він має право не лише проживати в цьому гуртожитку на підставі договору оренди, а й має право на визнання права власності житлового приміщення, оскільки проживає в ньому більше 20 років. На підставі наведеного, просив визнати за ним право власності на житло за набувальною давністю, а саме на кімнату АДРЕСА_2 .
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року провадження у цивільній справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України закрито (суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав).
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року скасувати та ухвалити рішення про задоволення його позову у повному обсязі, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Закриваючи провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що вже є рішення суду, яке набрало законної сили з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2019 року ОСОБА_1 вже звертався до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс ЛТД» про визнання права власності на житло за набувальною давністю. При цьому, предмет спору, склад учасників, та обставини, якими обґрунтовував позивач свої вимоги в справі № 521/21669/18 є тотожними позовній заяві по цій справі, поданій ОСОБА_2 у січні 2021 року. За результатами розгляду справи № 521/21669/18, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22.10.2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс ЛТД» про визнання права власності на житло за набувальною давністю відмовлено. Рішення набрало законної сили.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.
Отже, відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.
Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.
Вказані висновки про застосування відповідної норми права (п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК) неодноразово робив Верховний Суд, зокрема, у своїх постановах від 02.09.2020 у справі № 417/7171/19, від 08.04.2020 у справі № 910/16868/19, від 12.08.2020 у справі № 347/2115/17, від 10.06.2020 у справі № 366/2099/17, від 04.05.2020 у справі № 153/1368/17, від 27.05.2020 у справі № 761/35475/18, від 13.05.2020 у справі № 265/4455/19.
Таким чином, встановивши, що вимоги позивача про той самий предмет, з тих самих підстав, між тими самими сторонами, вже були предметом розгляду Малиновського районного суду м. Одеси, за результатом якого 26 березня 2020 у справі № № 521/21669/18 було ухвалено рішення, яке набрало законної сили, суд дійшов обгрунтованого висновку про закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги про помилкове обрахування 26.03.2020 року районним судом при розгляді № 521/21669/18 строку набувальної давності в даному випадку ніяк не впливає на правильність висновку районного суду про закриття на підставі пункту 3 статті 255 ЦПК України провадження у справі, що переглядається в апеляційному порядку, оскільки даним обставинам, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, вже була надана судом оцінка у рішенні, яке набрало чинності. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -        
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 27.09.2021 року.

Головуючий                  О.М. Таварткіладзе 

Судді:                 С.О. Погорєлова

                                                                        О.В. Князюк