ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 810/2353/16
адміністративне провадження № К/9901/35444/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області
на   постанову Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2016 (суддя Виноградова О.І.)
та   ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2017 (Головуючий Василенко Я.М., судді: Кузьменко В.В., Шурко О.І.)
у справі   № 810/2353/16
за позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма Салд»
до   Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області
про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма Салд» (далі - позивач, ТОВ «ВКФ Салд») звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач, Києво-Святошинська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.07.2016 № 0000071404 та № 0000081404.
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2017, адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2016  та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2017  та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що судами не в повній мірі досліджено обставини справи. Судом першої інстанції не вжито достатніх заходів щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи та не запропоновано сторонам надати додаткові докази та прийнято рішення розглядати справу в порядку письмового провадження. Податковий орган посилається на допит засновника та керівника ТОВ «ВК «Акто Моноліт», яким заперечує свою причетність до діяльності вказаного підприємства. Крім того, відповідач посилається на кримінальні провадження, фігурантом в яких є ПП «Білдінг Стаф», по взаємовідносинах з яким позивач формував податковий кредит. Основними постачальниками ПП «Білдінг Стаф» були ПП «Аурум 999» і ПП «Хоі Авто» посадових осіб яких вироками Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2014 та 20.03.2015 визнано винними у придбанні фіктивних підприємств за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 28, частиною 1 статті 205 Кримінального Кодексу України. Таким чином податковий орган посилається на фіктивність контрагентів по ланцюгу постачання. За твердженням податкового органу, позивач не мав права формувати податковий кредит по взаємовідносинах із ТОВ «ВК «Акто Моноліт».  Оскільки такі правочини фактично не відбулися, то і податкові зобов`язання по взаємовідносинах із ТОВ «Солстрой» по подальшій реалізації придбаних робіт сформовані безпідставно. 
Позивач процесуальним правом надати письмові заперечення не скористався, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2018 касаційну скаргу було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
        Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 12.05.2016 по 20.05.2016 посадовою особою відповідача, на підставі направлення від 12.05.2016 № 214 та наказу від 10.05.2016 № 291, згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пунктом 75.1 статті 75, пунктом 78.4 статті 78, підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ВКФ Салд» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 20.12.2013 по 31.03.2015, за результатами якої складено акт від 27.05.2016 № 126/10-13-22-05/37360797. 
За висновками акта перевірки встановлено порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податкові зобов`язання за листопад 2014 рік по взаємовідносинам із ТОВ «Солстрой» на загальну суму 236 807, 00 грн та завищено податковий кредит за листопад 2014 року по взаємовідносинам з ТОВ «БК «Акто Моноліт» на загальну суму 236 807, 00 грн; пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 493 281, 00 грн.
На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 10.05.2016 № 0000071404, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів на загальну суму 739 922, 00 грн., з яких за основним платежем - 493 281, 00 грн., штрафні санкції - 246 641, 00 грн; № 0000081404, яким зменшено суму податкового зобов`язання на 236 807, 00 грн. та зменшено податковий кредит за листопад 2014 року на суму 236 807, 00 грн. 
Суд першої інстанції, висновки якого підтримав суд апеляційної інстанції та погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з такого.
Відповідно до вимог пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Як убачається з пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з вимогами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі, коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Як убачається з пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Відтак, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник податку на додану вартість повинен мати оформлені належним чином податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, що в 2014 році між позивачем (підрядник) та ТОВ «БК «Акто Моноліт» (субпідрядник) було укладено ряд ідентичних договорів підряду, зокрема, 29.10.2014 № 809/1, № 616/3, № 334/4, 29.10.2014 № 289/3, 29.10.2014 № 854/2, 29.10.2014 № 842/4, 29.10.2014 № 841/1, 29.10.2014 № 758/2, 29.10.2014 № 816/4, 25.12.2014 № 558/8, 10.12.2014 № 745/6, № 690/2, № 644/3, № 648/5 .
Згідно з п.п. 1.1 п. 1 названих договорів субпідрядник своїми або залученими силами та способами зобов`язувався виконати роботи по монтажу трубопроводів для системи водяного пожежогасіння та слабкострумових мереж для підключення інженерного обладнання, роботи по монтажу електричних мереж для підключення інженерного обладнання на певних об`єктах.
На підтвердження виконання названих договорів позивачем суду було надано докази, зокрема, копії: актів приймання виконаних будівельних робіт, довідок про вартість виконаних будівельних робіт, податкових накладних, квитанцій про реєстрацію податкових накладних.
Перелічені документи були підписано посадовою особою ТОВ «БК «Акто Моноліт» та завірені печаткою цього товариства.
Оплата позивачем за виконані ТОВ БК «Акто Моноліт» роботи підтверджується копіями платіжних доручень, які завірені печаткою акціонерного товариства КБ «Приватбанк», договорів про відступлення права вимоги.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що договори №№ № 809/1, 616/3, 334/4, 289/3, 745/6, 690/2, 644/3, 648/5, 854/2, 842/4, 841/1, 758/2, 816/4, 558/8 було укладено на виконання договорів підряду.
Зокрема, позивачем було укладено наступні договори підряду з такими суб`єктами господарської діяльності: приватним акціонерним товариством «АЕРОБУД» від 06.03.2013 № 616/13, 11.06.2013 № 690/13, 06.03.2013 № 644/13, 26.08.2014 № 854/14, 07.04.2014 № 816/14, товариством з обмеженою відповідальністю «Будінвест» 20.01.2012 № 334/12, товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНІСОН ГРУП» 09.07.2014 № 289/118/12М; товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИ О» 10.09.2013 № 745/13; товариством з обмеженою відповідальністю «СОЛСТРОЙ» 25.06.2014 № 842/14; товариством з обмеженою відповідальністю «ФАМЕД Україна» 20.06.2014; товариством з обмеженою відповідальністю «ДЖЕЙ ТІ ІНТЕРНЕШНЛ Україна» 14.10.2013 № 758-С/10-2013; приватним акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКО-КАНАДСЬКЕ СПІЛЬНЕ ТОВАРИСТВО «ТОРОНТО-КИЇВ».
Дана обставина підтверджується наданими позивачем суду копіями документів: додатковими угодами; довідками про вартість виконаних будівельних робіт; актами приймання виконаних будівельних робіт; оборотно-сальдовими відомостями; специфікаціями; реєстрами договірних цін; рахунками на оплату; податковими накладними; квитанціями про включення накладних до Єдиного реєстру податкових накладних.
Оплата названими товариствами за надані позивачем послуги підтверджується платіжними дорученнями, які завірені печаткою публічного акціонерного товариства «Приватбанк».
За таких обставин, дійшли вірного  висновку про реальність укладення та виконання договорів між позивачем та ТОВ «БК «Акто Моноліт» №№ 809/1, 616/3, 334/4, 289/3, 745/6, 690/2, 644/3, 648/5, 854/2, 842/4, 841/1, 758/2, 816/4, 558/8 та ТОВ «СОЛСТРОЙ» № 842/14, оскільки вони були вчинені з метою здійснення господарської діяльності.
Судами також враховано, що у матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 (єдиного учасника (засновника) ТОВ "БК "Акто Моноліт", в якій останній зазначив, що з 25 листопада 2014 р. є директором названого товариства та здійснює керівництво поточною діяльністю, вирішує усі питання діяльності товариства, віднесені до компетенції директора відповідно до статуту (т. 1 а.с. 110).
Відповідачем не було надано судам вироків, якими б посадових осіб контрагента позивача було б визнано у створенні фіктивного підприємства. Посилання скаржника в касаційній скарзі на вироки посадових осіб товариств по ланцюгу постачання (не безпосередніх контрагентів позивача) суд не приймає до уваги, оскільки непідтвердження реальності господарських операцій по ланцюгу постачання не свідчить, що господарські операції позивача фактично не відбулися. 
Колегія суддів вважає безпідставними доводи податкового органу щодо невжиття судом першої інстанції заходів для витребування додаткових доказів. Судом встановлено, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.08.2016 справу було призначено до розгляду в судовому засіданні та витребувано у відповідача письмові заперечення проти позову разом із доказами на їх підтвердження.
Крім того, ухвалою від 16.08.2016 було зупинено провадження у справі для надання додаткових доказів позивачем (за клопотанням позивача). Представник відповідача в судове засідання не прибув. Ухвалою від 05.10.2016 Київський окружний адміністративний суд поновив провадження у справі. Представник відповідача в судове засідання не прибув. В судовому засіданні 06.10.2016 клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, в зв`язку з необхідністю надати суду докази, було задоволено та зупинено провадження у справі. Ухвалою від 17.11.2016 провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду. В судовому засіданні 17.11.2016 від позивача надійшло клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження. Представник відповідача проти задоволення клопотання не заперечував (а.с. 42 Т.4.)
Вказані обставини спростовують доводи відповідача щодо нездійснення судом заходів для витребування доказів та самовільний розгляд справи в порядку письмового провадження.  
Отже, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального права.
Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи викладене,  суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій  виконано  всі  вимоги  процесуального  законодавства, всебічно  перевірено  обставини  справи,  вирішено  справу  у  відповідності  до  норм  матеріального  права, постановлено  обґрунтовані  рішення,  в  яких  повно  відображені  обставини,  що  мають  значення  для  справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.
Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 345, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення. 
Постанову Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2017 у справі № 810/2353/16 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	  	  І.А. Васильєва	
Судді:	  	  С.С. Пасічник	
 	  	  В.П. Юрченко